ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 19 серпня 2022 року, включно. Визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 198 480 грн.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав про неможливість запобігання заявленим ризикам у інший спосіб, оскільки обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, у зв`язку з чим, усвідомлюючи суворість покарання, може переховуватись від органів слідства та суду. Окрім того враховано дані про його особу, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, не працевлаштований. Визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі, співмірному тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що судом не враховано дані про його особу, а саме те, що він вину у скоєному визнає частково щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та щиросердечно розкаюється. Вказує про те, що досудове розслідування по справі проведено з обвинувальним ухилом та обвинувачення за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України є сфальсифікованим.

Учасники апеляційного розгляду до суду не з`явилися, про поважні причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи та/або особисту участь в апеляційному розгляді не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України розглянути справу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою цих вимог закону дотримався.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, достатньо обґрунтованої для вирішення питання про застосування до нього запобіжного заходу, оскільки даний факт підтверджується зібраними доказами, що зазначені у клопотанні прокурора, та неодноразово перевірявся у межах продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Крім, того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень, оцінювати правильність кваліфікації дій обвинуваченого.
Єправильними і висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_6 ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України є тяжкими злочинами за які передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.
Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку вірогідності переховування цього обвинуваченого від суду, колегія суддів приходить до висновку, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
Беручи до уваги, що обвинувачений зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , територія якого згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75, перебуває в тимчасовій окупації, колегія суддів вважає вагомим ризик переховування обвинуваченого на тимчасово окупованій території, а також приходить до висновку про неможливість забезпечення контролю за виконанням запобіжного заходу у разі застосування домашнього арешту.
Крім того колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, раніше судимий за вчинення злочинів проти власності та небезпідставно обвинувачується у вчиненні низки нових аналогічних кримінальних правопорушень, що свідчить про існування і вагомість ризику продовження злочинної діяльності.
Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, з часу застосування до підозрюваного запобіжного заходу не зменшилися та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів вважає непереконливими, оскільки вони не спростовують ані існування, ані вагомості встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, та не дають підстав для висновку про можливість їх усунення шляхом застосування інших запобіжних заходів.

У зв`язку із вищенаведеним колегія судів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2022 року, про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4