Справа № 183/3409/22
№ 1-кп/183/1045/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої Крохмалюк І.П.

секретаря судового засідання Гончарової С.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 24.06.2022 року за № 0000276 за обвинуваченням:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитровичі Мостиського району Львівської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, з вищою освітою, старшого сержанта стрільця - снайпера 1-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю:

прокурора Здибеля О.С.

захисника Кошкіної О.В.

обвинуваченого ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ введено в Україні воєнний стан із 05.30 годині 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб.

14 березня 2022 року Указом Президента України №133/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 годині 26 березня 2022 року, строком на 30 діб.

18 квітня 2022 року Указом Президента України №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05.30 годині 25 квітня 2022 року, строком на 30 діб.

В подальшому, 17 травня 2022 року Указом Президента України №341/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року, строком на 90 діб.

Відповідно до Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №32/321/501/13г «Про введення воєнного стану в Україні» та згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» ОСОБА_1 був признаваний на військову службу за призовом під час мобілізації у Збройні Сили України.

12.03.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 за № 2 старшого сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця - снайпера 1-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

В свою чергу, старший сержант ОСОБА_1 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) № 87 від 29 квітня 2022 року, військовослужбовців із числа особового складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі старший сержант ОСОБА_1 включено до сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які залучаються та беруть безпосередню участь в угрупуванні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецький та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань.

У подальшому, згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №2/153дск ЛИСИЧАНСЬК від 20 травня 2022 року, командирам 2 та 3 механізованих батальйонів визначені завдання: продовжити стійке утримання займаних рубежів (районів, позицій) та не допустити подальшого просування противника; організувати дієву та ефективну систему спостереження та не допустити раптового наступу противника; не допустити форсування противником р. Сіверський Донецьк; продовжити обладнання проміжних позицій та позицій для проведення вогневих засідок на загрозливих напрямках; не допустити залишення підрозділами своїх позицій, за потреби здійснити перерозподіл особового складу; про зміни в обстановці, шо можуть привести до прориву противником рубежів (позицій) доповідати негайно; противника знищувати черговими засобами, протитанковими засобами, а також коктейлями «Молотова» та кулеметники розрахунками, вогнем чергових вогневих засобів, у взаємодії із підрозділами батальйонів, встановленням вогневих засідок, протитанкових засідок із застосуванням мінних шлагбаумів, нанести максимальні втрати, не допустити швидкого безперешкодного його просування, зменшити темпи просування та змусити відмовитися вести бій; облаштувати барикади, для зменшення швидкості наступу; основні зусилля зосередити на стійкому утриманні позицій на напрямку: Щедрищеве - Сєвєродонецьк, Воєводівка Сєвєродонецьк, Боровеньки Сєвєродонецьк.

Приблизно о 17.00 годині 20 травня 2022 року старший сержант ОСОБА_2 , перебуваючи у м. Лисичанськ Луганської області, отримав від заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 законний усний наказ вибути до місця розташування батальйону у м. Сєвєродонецьк Луганської області, чим забезпечити виконання поставленого завдання підрозділу, де він повинен був виконувати обов`язки по несенню військової служби, здійснювати охорону і оборону визначених позицій, а також забезпечувати відбиття атак противника, з метою недопущення прориву російсько-окупаційними військами у визначеному районі. Отримавши вказаний наказ, старший сержант ОСОБА_1 в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час проходження військової служби, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби щодо зайняття бойових позицій і прикриття підрозділів військової частини в межах і навколо визначеного району в місті Сєвєродонецьку Луганської області, приблизно о 17.00 годині 20 травня 2022 року самовільно залишив територію місця базування підрозділу в м. Лисичанськ Луганської області та убув до м. Бахмут Донецької області, де перебував до 26 червня 2022 року, при цьому ОСОБА_1 військову службу не ніс, обов`язків військової служби щодо проведення вогневої підтримки та оборони і охорони в межах і навколо визначеного району в місті Сєвєродонецьку Луганської області з метою недопущення подальшого прориву російсько-окупаційними військами, у порушення наказу командира, не здійснював, тим самим відмовився від несення обов`язків військової служби.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що полковник за своїми військовим званням є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Також, відповідно до ст. 72 Статуту, заступник командира бригади з морально-психологічного забезпечення підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади.

Таким чином, заступник командира військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_3 по відношенню до військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_4 був прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останні підлеглими полковника ОСОБА_3 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

В свою чергу, старший сержант ОСОБА_1 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по стройовій частині) №87 від 29 квітня 2022 року, військовослужбовців із числа особового складу військової частини НОМЕР_1 , в тому числі старшого сержанта ОСОБА_1 , включено до сил та засобів оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які залучаються та беруть безпосередню участь в угрупуванні об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецький та Луганській областях, з метою виконання службових (бойових) завдань.

У подальшому, згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №2/153дск КСП СЄВЄРОДОНЕЦЬК від 20 травня 2022 року, особовому складу 3 механізованого батальйону визначено завдання: зайняти позиції в бойових порядках підрозділу батальйону; продовжити виконання завдання; перейти до оборони району оборони батальйону; забезпечити стійке утримання займаних рубежів (позицій); не допустити просування противника у глибину оборони та втрати займаних позицій; у разі вклинення противника на глибину району оборони, стійким утриманням позицій, барикад, при підтримці вогню мінометної батареї, зупинити противника, що вклинився у взаємодії з протитанковими засідками та бронегрупою роти знищити противника що вклинився, не допустити його просування в глибину та фланги; продовжити обладнання проміжних позицій та позицій для проведення вогневих засідок на загрозливих напрямках; у разі створення відповідних умов, проводити наступальні (штурмові) дії, чим сковувати противника; основні зусилля зосередити на стійкому утриманні позицій в м. Сєвєродонецьк.

Приблизно о 13.00 годині 26 травня 2022 року старший сержант ОСОБА_1 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді з стрільця - снайпера 1-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, перебуваючи у пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 по вул. Ціолковській у м. Бахмуті Донецької області, отримавши законний усний наказ свого прямого начальника заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 вибути до місця розташування КСП батальйону військової частини НОМЕР_1 до міста Сєвєродонецьк Луганської області та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу, відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, старший сержант ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця - снайпера 1-го механізованого відділення 2-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, приблизно о 17.00 години 26 травня 2022 року, перебуваючи у приміщенні адміністративної будівлі Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил за адресою: вул. Сибірцева, 168, м. Бахмут Донецької області, отримавши законний усний наказ свого прямого начальника заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 вибути до місця розташування КСП батальйону військової частини НОМЕР_1 до м. Сєвєродонецьк Луганської області та забезпечити успішне виконання поставленого завдання підрозділу, повторно відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

22.09.2022 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Здибелем О.С. та обвинуваченим ОСОБА_1 , в присутності захисника Кошкіної О.В., укладено угоду про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні. В даній угоді зазначено, що ОСОБА_1 під час судового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України, та зобов`язався беззастережно визнати свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України; щиро каятися.

Сторони дійшли згоди на призначення ОСОБА_1 остаточного покарання за вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.ст. 53, 69 КК України у виді арешту з триманням на гауптвахті строком на 4 (чотири) місяці.

В судовому засіданні судом було з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_1 цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд в судовому засіданні переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглянувши вищезазначену угоду про визнання ОСОБА_1 винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим, суд приходить до висновків, що угода відповідає вимогам КПК України.

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновків, що вина обвинуваченого ОСОБА_1 знайшла своє повне підтвердження, його дії необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 409 КК України як відмова від несення обов`язків військової служби, вчиненій в умовах воєнного стану, за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто умисному невиконанні наказу, вчиненому в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначеними ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, визнання винуватості та бажання продовжити військову службу для захисту суверенітету та територіальної цілісності України.

Крім того, суд враховує наявність у ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також повнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який навчається у Львівському національному університеті ім. Івана Франка на контрактній основі, мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яке хворіє на цукровий діабет та гіпертонію, постійно потребує медикаментозного лікування.

Також, обвинувачений ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, в той же час на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Перевіряючи угоду в частині призначення міри покарання на відповідність вимогам КПК України, суд вважає, що вона узгоджена в межах санкції ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22.09.2022 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил Здибелем Олександром Станіславовичем та ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409 та ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 409 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з триманням на гауптвахті, строком на 3 місяці,

- за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з триманням на гауптвахті, строком на 4 місяці.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4 ст. 402 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_1 у виді арешту з триманням на гауптвахті, строком на 4 місяці.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного початку відбування покарання.

Зарахувати в строк відбування покарання час тримання під вартою ОСОБА_1 з 26.05.2022 року по 27.07.2022 року включно на підставі ст.. 72 КК України.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя І.П. Крохмалюк