Справа № 460/252/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1052/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 460/252/19 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Садаклія Республіки Молдова, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 122 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої
адвоката ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено їй покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 6 148 грн 34 коп. відшкодування майнової шкоди та 2 000 грн відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнана винною у тому, що вона 13 жовтня 2018 року близько 14 год. 30 хв., знаходячись біля входу на територію господарства будинку АДРЕСА_1 , під час виниклого конфлікту на ґрунті тривалих неприязних відносин із сусідкою, та в ході словесної суперечки з ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно, тримаючи у правій руці відро, нанесла ним потерпілій два удари по голові, а саме в ліву сторону обличчя та два удари в ліве плече, спричинивши ОСОБА_10 перелом лівої виличної дуги, гематому (синець) повік лівого ока. Вказаними діями ОСОБА_5 спричинила потерпілій тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, струс головного мозку, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та два синці на лівому плечі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.
На вирок суду представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок щодо ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання без застосування ст. 75 КК України; цивільний позов ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити повністю, стягнувши з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 100 000 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат ОСОБА_9 зазначає, що судом не обґрунтовано належним чином звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Апелянт звертає увагу, що обвинувачена своєї вини у вчиненому не визнала та повністю її заперечила, свідомо затягувала процес, намагаючись вплинути на свідків у справі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , цивільного позову не визнала. Вважає, що загальна поведінка обвинуваченої та дані про її особу не свідчать про можливість її виправлення без відбування покарання.

Також, апелянт зазначає, що з урахуванням обтяжуючої обставини, суд мав призначити ОСОБА_5 покарання вище середньої межі, передбаченої в санкції ч. 1 ст. 122 КК України, та таке має бути не меншим 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Не погоджується апелянт і з розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки злочинним діями обвинуваченої потерпілій була заподіяна моральна шкода, яка полягає моральних переживаннях і стражданнях, що їх зазнала потерпіла у зв`язку із спричиненням їй середньої тяжкості тілесного ушкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_10 перебувала тривалий час на лікуванні, витрачала значний час та докладала додаткові зусилля для відновлення звичайного способу та організації свого життя.

При апеляційному розгляді обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечили, вважають таку необґрунтованою та безпідставною. ОСОБА_5 пояснила апеляційному суду, що вона визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому та критично ставиться до вчиненого, раніше вона ніколи не притягувалася до будь-якого виду відповідальності
Представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, просив таку задовольнити повному обсязі.
Прокурор ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги представника потерпілої в частині безпідставного застосування ст. 75 КК України, щодо вирішення цивільного позову поклався на розсуд суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав їм належну правову оцінку.
Винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст.122 КК України в поданій апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому вирок суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок застосування ст. 75 КК України колегія суддів до уваги не бере як безпідставні.
Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, призначив обвинуваченій ОСОБА_5 покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення; обставини його вчинення, особу обвинуваченої ОСОБА_5 , яка на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується за місцем проживання. Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , судом першої інстанції не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , визнано вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Підстав вважати, що призначене обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді одного року обмеження волі не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої і за своїм видом чи розміром є явно несправедливими через м`якість, немає.
За змістом ст. 75 КК України обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням із врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
При звільненні ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 75 КК України враховано особу винної, а також висновок досудової доповіді, відповідно до якої виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк, оскільки остання не становить високої небезпеки для суспільства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 без відбування покарання і звільнення її від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при призначенні покарання тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
Усі дані про особу обвинуваченої, тяжкість вчиненого злочину були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Разом з тим, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника потерпілої щодо вирішення цивільного позову.
Зокрема, відповідно ст. 1177 ЦК шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 1, 3 ст. 23 ЦК).
Відповідно роз`яснень п. 9 постанови ПВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ.
При вирішені позовів про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Вказаних вимог закону в частині визначення розміру стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції у повній мірі не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, представником потерпілої було заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
Здійснивши розгляд цивільного позову та задовольнивши його частково, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Також врахував вимоги розумності і справедливості та визначив на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Однак з таким розміром моральної шкоди колегія суддів погодитися не може, оскільки винними, протиправними діями ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_10 була заподіяна моральна шкода, а саме згідно з висновками судово-медичної експертизи № 239 від 16.10.2018 та 271/2018 виявлені тілесні ушкодження, внаслідок чого ОСОБА_10 зазнала фізичного болю, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не повною мірою врахував глибину фізичних і моральних страждань потерпілої, яка після дій обвинуваченої тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні, витрачала значний час та докладала додаткові зусилля для відновлення звичайного способу життя, наслідки від понесених травм потерпіла відчуває і по цей день, не може виконувати звичну роботу.

З урахуванням характеру та обсягу моральних страждань, порушення звичайного способу та ритму життя потерпілої ОСОБА_10 , завдана останній моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню в межах заявленого позову, а саме на суму 20 000 грн, що на переконання колегії суддів в повній мірі відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю, зокрема, збільшити суми, які підлягають стягненню, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Отже законом передбачено вичерпний перелік випадків, в яких суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок суду першої інстанції, ухвалює свій вирок.

Оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову у зв`язку з необхідністю збільшення сум, які підлягають стягненню, а згідно з вимогами, передбаченими ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції за таких обставин не має права ухвалювати вирок, тому апеляційний суд постановляє судове рішення у вигляді ухвали (ч. 2 ст. 369 КПК України).

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, відповідно вимогам ст.ст. 2, 7, 9, 408, 369, 421 КПК колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову у зв`язку із збільшенням суми відшкодування моральної шкоди скасувати.
У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 20 серпня 2020 року в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди скасувати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 20 000 грн відшкодування завданої моральної шкоди.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4