Справа № 635/739/18
Провадження № 1-кп/545/107/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2022 року колегія суддів Полтавського районного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Полтава в режимі відеоконференції із ДУ «Харківським слідчим ізолятором» клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0004018 від 14.08.2017 року та №0001659 від 27.12.2017 року обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз засуджений 27.08.2014 року Апеляційним судом Харківської області яким вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16.04.2014 року в частині покарання призначеного із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України скасовано та призначено покарання за ч.3 ст. 187 та ч. 1 ст. 263 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и л а:

До Полтавського районного суду Полтавської області надійшло на розгляд клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у об`єднаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор у судовому засіданні прохав відмовити у зміні запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 неодноразово засуджений, не має соціальних зав`язків та офіційних джерел доходу. Обвинуваченому відомі адреси проживання свідків. За викладених обставин продовжують існувати ризики передбачені п. 1, п. 3 і п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. А також за інкриміновані злочини застосування застави законом не передбачено. Також зазначив, що до суду захисником надано медичну довідку відносно обвинуваченого при цьому відсутнє відповідне рішення медичної комісії про неможливість ОСОБА_7 перебувати за станом здоров`я в умовах слідчого ізолятору.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засідання клопотання захисника підтримав, просив змінити запобіжний на заставу вказавши на поганий стан здоров`я та те, що він взагалі не знав про інкримінований злочин та відповідно не вчиняв його та в матеріалах провадження відсутні докази про його причетність до вчиненого злочину.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на заставу, просив задовольнити надавши пояснення аналогічні тим , що викладені в клопотанні звернувши увагу на надмірний строк знаходження ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятору без вироку суду та додатково надавши копію медичної довідки про наявність у ОСОБА_7 тяжких захворювань..

Також звернув увагу суду на наявність тяжкого захворювання - гепатит С, у ОСОБА_7 , що в разі перебування останнього в умовах СІЗО спричинить дуже тяжкі наслідки для його здоров`я, прохав встановити обвинуваченому заставу в розмірі 191440 грн.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи в межах заявлених клопотань, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження, зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, в тому числі, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, при цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 24 січня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалась, останній раз на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 08.06.2022 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 06 серпня 2022 року.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він неодноразово вчиняв злочини різного ступеню тяжкості, був засуджений, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, загальний строк відбутого покарання в місцях позбавлення волі складає понад 15 років і за даною справо обвинувачується , що в період відбування покарання у виправному центрі відкритого типу організував вчинення особливо тяжкого злочину групою осіб, йому відомі адреси проживання свідків, він не має стійких соціальних зав`язків, законних джерел існування, і вказані обставини, у їх сукупності дають підстави вважати про неможливість запобігання ризикам, зазначеним у пунктах 1, 3, 5 частини 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який.

Посилання захисника ОСОБА_6 на необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який у виді застави, не спростовує та не зменшує наявні ризики, які в сукупності свідчать про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому.

При цьому інших об`єктивних даних щодо спростування наданої характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_7 суду не представлено.

Також судова колегія вважає не доведеним належними доказами твердження захисника про наявність у ОСОБА_7 тяжких захворювань які унеможливлюють знаходження обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора оскільки дане твердження є особистою думкою захисника та до суду не надано відповідного рішення медичної комісії про встановлення такого факту.

Отже, враховуючи вище викладене, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується організація умисного вбивства, яке вчинене за попередньою змовою групою осіб, колегія враховує також передбачений інкримінованими статтями строк відбуття покарання, мінімальний строк яких становить десять років позбавлення волі та передбачає можливість призначення довічного позбавлення волі, тому на думку колегії суддів, у даному випадку наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

Враховуючи встановлені обставини і ризики, суд вважає, що вони в даний час свідчать про неможливість встановлення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді застави а тому клопотання захисника не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 331 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який у виді застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3