Справа № 214/3033/22
1-кп/214/661/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні № 0000075 від 11 вересня 2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з повною вищою освітою, не одруженого, є ветераном війни учасником бойових дій, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , поза штатом, у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

29.06.2022 року в провадження судді надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №00000075 від 11.09.2019 року).

З обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості, укладена 28 червня 2022 року між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та472 КПК України була укладена угода про визнання винуватості.

На підставі обвинувального акту судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи на посаді майстра номера обслуги 2-го відділення зенітного взводу зенітної ракетної батареї батальйону оперативного призначення у військовому званні солдата, діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року та умов укладеного контракту, у визначений час 07 вересня 2019 року о 08 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього , поки 28 червня 2022 року близько 09 год. 00 хв., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, солдат ОСОБА_3 добровільно та з власної ініціативи прибув до Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону і заявив про себе, чим припинив вчиняти злочин проти встановленого порядку несення військової служби (військовий злочин), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України не з`явився вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.4 ст. 407 КК України, - тобто нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно без поважних причин на військову службу, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Сторонами узгоджено покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

ОСОБА_3 у судовому засіданні беззаперечно визнав свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, щиро розкаявся. Він беззаст ережно визнає свою провину. Йому дуже соромно, його військові товарищі боронять державу від агресора, він бажає продовжити службу. Він має кошти на сплату штрафу в разі призначення йому такого покарання. Він є ветераном війни, приймав участь у бойових діях. Усі права, пов"язані з укладанням угоди йому роз"яснені, він обізнано просить про затвердження угоди.

Захисник обвинуваченого просить затвердити угоду про визнання винуватості та призначити його підзахисному узгоджене сторонами покарання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив угоду затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Заслухавши учасників судового провадження, які беруть участь у підготовчому судовому засіданні, вивчивши зміст угоди про визнання винуватості, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Згідно з положеннями п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент, після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що зміст дослідженої угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Угода про визнання винуватості, укладалася за участі захисника, відповідно до вимог ст. 52, 53 КПК України.

Крім того, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди судом, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.

Обставинами, згідно ч.1 та 2 ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд вважає: з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те, що обвинувачений є ветераном війни- участником бойових дій, свідомо бажає продовжити військову службу.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відсутні.

Згідно ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Беручи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, та, надавши оцінку усім обставинам кримінального провадження, враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проходження служби, відсутність тяжких наслідків від кримінального правопорушення, твердження обвинуваченого про те, що він усвідомив свою вину у скоєному, про що жалкує, суд дійшов висновку, що узгоджене сторонами в угоді покарання не суперечить вимогам чинного законодавства, та дає суду підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого, який скоїв відповідно до за ст. 12 КК Українитяжкий злочин, і запобігання скоєнню нових кримінальних правопорушень, призначивши йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання не зазначеного в санкції ч.4 ст.407 КК України та на підставі 53 КК України, вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим в присутності захисника, повністю відповідають вимогам КПК України та КК України, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін, з врахуванням, що передбачена ч.2 ст. 50 КК України мета кримінального покарання в такому випадку буде досягнута, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись: ст.314, 372, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 28 червня 2022 року, укладену між прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000075 від 11.09.2019 року, за участю захисника ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості, у відповідності до ст. 476 КПК України, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1