Справа № 947/5913/22
Провадження № 1-кп/947/682/22
УХВАЛА
19.08.2022 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному проваджені №0001221 від 08.12.2021 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Жовтеннь, Ширяївського району, Одеської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий:
- 02.12.2014 Київським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289, ч.1 ст.304, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- 23.03.2019 Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.391 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Ризики прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, не має будь яких соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за умисні злочини. Прокурор вважає, що на підставі викладених обставин існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які у теперішній час не зменшились та виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_3 .

Клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою розглянуто в судовому засіданні, як виняток, без участі обвинуваченого, який тримається під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».

Необхідність розгляду вказаного клопотання прокурора без участі ув`язненого обвинуваченого мотивується наступним.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, дію якого пролонговано у встановленому порядку.

Згідно рішення Ради суддів України від 24 лютого 2022 року №9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах воєнного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

Верховний суд в своєму листі від 03 березня 2022 року №1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» зазначив, що ураховуючи об`єктивні обставини, як виняток, можна допускати розгляд клопотань щодо запобіжних заходів без участі підозрюваного з належною мотивацією такої процедури розгляду.
Через ті чи інші поважні причини працівники ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не змогли забезпечити виконання ухвали Київського районного суду м.Одеси про проведення дистанційного судового засідання в режимі відеоконференції за участю обвинуваченого ОСОБА_3 , що унеможливило його участь у судовому засіданні.
Разом з тим, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою закінчується, а можливості проведення судового засідання в інший час через особливості роботи державних установ через воєнний стан, задіяних в цьому процесі, неможливо.
При цьому суд забезпечив присутність в судовому засіданні захисника обвинуваченого, переконався в тому, що обвинувачений обізнаний про порушене перед судом питання.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки наявні ризики прокурор не обґрунтував. Потерпіла прямо не вказує, що злочин вчинено ОСОБА_3 , щодо належності майна потерпілій також це питання не вирішено, що свідчить про необґрунтованість обвинувачення. Попередня судимість ОСОБА_3 не є вирішальною для тримання його під вартою. ОСОБА_3 має реєстрацію та постійне місце проживання, соціальні зв`язки. Він після повідомлення йому про підозру не затримувався. Досліджені в судовому засіданні докази явно є неналежними та недопустимими, бо деякі документи не внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування і не відкривалися стороні захисту в порядку ст.290 КПК України. Через це доцільність тримання обвинуваченого під вартою не виправдана, достатньо будь якого іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримали доводи адвоката ОСОБА_5 .
Прокурор заперечив проти зміни запобіжного заходу, оскільки саме тримання під вартою завдяки превентивним властивостям запобігає наявним ризикам, які не зменшилися і продовжують існувати.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, керуючись ст.ст.5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р., приходить висновку про те, що підстав для подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 не вбачається.

Метою застосування запобіжного заходу є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою обґрунтоване обвинувачення та наявні ризики.

Відповідно до ст.177 КПК України запобіжний захід застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою припинення злочинної діяльності, запобігання спробам ухилитися від слідства або суду, перешкоджання встановлення важливих обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень і лише при наявності достатніх підстав вважати, що ці особи будуть намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати кримінальному провадженню або продовжувати злочину діяльність.

Разом з тим, прокурор тривалий час на протязі кількох місяців не взмозі забезпечити явку свідків з боку обвинувачення, якими прокурор намагається обґрунтувати висунуте ОСОБА_3 обвинувачення.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23.02.2006 №3477 суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі Орловський проти України, засудженого за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції у зв`язку з, у т.ч., порушенням права на звільнення з під варти під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.

Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 26.01.1993 Ш. проти Швейцарії.

Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Як вбачається з матеріалів справи досудове слідство було закінчено і обвинувальний акт з реєстром зібраних по справі доказами, закріпленими відповідними процесуальними документами і рішеннями, надійшов до суду. Переважна більшість доказів була досліджена судом. З моменту закінчення досудового розслідування, слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, на даному етапі судового процесу підстави вважати, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, буде знищувати або спотворювати докази або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, безпідставні.

У рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі Лабіта проти Італії зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак, не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.

Як встановлено у справі, обвинувачення у справі ґрунтується на доказах, які втрачають вагомість. Зменшення вагомості доказової бази спростовують доводи прокурора про необхідність подальшого тримання під вартою обвинуваченого. За таких обставин подальше тримання під вартою обвинуваченого буде фактичним виконанням покарання за злочини, у вчиненні якого вини ОСОБА_3 ще не доведено.

Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його утримання під вартою, що узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003.

Тому, запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання буде достатньо для забезпечення заходів кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_3 , відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, негайно звільнивши його з під варти.

В рамках запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки строком на 60 днів:

1) Прибувати до суду за першою вимогою;

2) Повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи, навчання, номерів контактних телефонів;

3) Без дозволу суду не відлучатися з м.Одеси;

4) Заборонити обвинуваченому спілкуватися зі свідками у кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали в частині покладення додаткових обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, становить 60 (шістдесят) днів і припиняє свою дію 18.10.2022.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.2 ст.179 КПК України, у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1