Справа № 577/511/22
Провадження № 1-кп/577/167/22

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2022 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, військовослужбовця, ст. солдата в/ч НОМЕР_1 , інваліда війни 2 групи, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч. 1 КК України,
В С Т А Н О В И В:
01 січня 2022 року близько 06 год. 10 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем «АUDІ Q7», державний номер НОМЕР_2 , рухався по вул. Богдана Хмельницького в бік пр. Миру в м. Конотоп. Під час руху по проїзній частині на незначному повороті в районі будинку № 5 по вул. Б.Хмельницького, в м. Конотоп ОСОБА_4 в порушення вимог п.п. 2.36, 2.9а, 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, і введених у дію з 01.01.2002 року, проявив неуважність, не обрав безпечну швидкість руху та допустив виїзд за межі проїзної частини та зіткнувся з бетонною опорою, внаслідок чого автомобіль перекинувся. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля «АUDІ Q7», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого суглобового відростка нижньої щелепи зліва зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02 від 24.01.2022 року не є небезпечним для життя, але потягнули за собою тривалий розлад здоров`я, тому відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, з приводу яких потерпіла находилась на стаціонарному лікуванні в СОКЛ з 02 січня 2022 року до 07 січня 2022 року. Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 11/8 від 28 січня 2022 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «АUDІ Q7», державний номер НОМЕР_2 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року і введених в дію з 01 січня 2002 року, а саме: п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю та кріпленням вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. п. 2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Допущені ОСОБА_4 порушення вимог п.п. 2.36, 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує, щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.
Згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.
Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 286-1 ч. 1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодував шкоду потерпілій, вона не має до нього претензій матеріального характеру, також сплатив процесуальні витрати.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу характеру вчинених дій, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відсутність обставин, які б обтяжували його покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є інвалідом війни ІІ групи, також є військовослужбовцем (ст. солдат в/ч НОМЕР_1 ), приймає участь в бойових діях в складі підрозділів ООС, суд приходить висновку, що сукупність вказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з урахуванням особи винного, дають суду підстави при призначенні ОСОБА_4 покарання за ст. 286-1 ч. 1 КК України застосувати ч. 1 ст. 69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 286-1 ч. 1 КК України у виді штрафу.
Суд також вважає за можливе застосувати ч. 1 ст. 69 КК України та не призначати обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у зв`язку з тим, що обвинувачений є військовослужбовцем, проходить службу в якості водія, позбавлення його права керування транспортними засобами призведе до негативних наслідків в частині виконання своїх військових обов`язків.
Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Суд також вважає за можливе не призначати обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у зв`язку з тим, що керування транспортним засобом є джерелом його доходу, крім того обвинувачений зазначив, що вій є військовослужбовцем, службу проходить в якості водія, позбавлення його права керування транспортними засобами буде заважажати належним чином виконувати військові обов`язки, призведе до негативних наслідків, в частині виконання своїх військових обов`язків.
При цьому, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Конотопським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки суспільства, в тому числі і окремих осіб.
На думку і переконання суду таке покарання обвинуваченому ОСОБА_4 буде необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому суд також виходить із положень ст. 50 КК України, яка передбачає, що покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених. А можливість виправлення існує і про це свідчить ставлення самого обвинуваченого до скоєного, який щиро розкаявся і відсутність будь яких обставин, які б заважали йому вести гідний спосіб життя, не вчиняючи кримінальні правопорушення. В цій ситуації визначення іспитового строку на думку суду відповідатиме меті та дієвості кримінального провадження, оскільки впродовж цього терміну, обвинувачений дійсно матиме можливість довести своє виправлення та відсутність підстав для реального відбування покарання.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 370, 371, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2022 року, на майно, а саме: автомобіль «АUDІ Q7» державний номер НОМЕР_2 (а. 28, 29 наданих матеріалів) скасувати.
Речові докази по справі: автомобіль «АUDІ Q7» державний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на спеціальній стоянці Конотопського РВП ГУНП в Сумській області (а.с. 26 наданих матеріалів) повернути ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного судуі протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суду копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1