У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6

за участю секретаря ОСОБА_7,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003065 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_1 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2022 року відносно

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_8,

захисник - ОСОБА_9

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2020 р., остаточно призначити покарання у виді 3 років 8 місяців позбавлення волі.

Ухвалено зарахувати у строк покарання ОСОБА_1 , частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2020 р., період з 05.08.2020 р. по 12.01.2022 р.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_1 просить переглянути вирок суду першої інстанції та пом`якшити покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає вирок необґрунтованим та невмотивованим, стверджує, що матеріали кримінального провадження містять дані, які стосуються іншої особи, а саме - інформація про умовний строк покарання стосується іншої людини, старшої його за віком, яка з іншого міста, що свідчить про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, суд не в повній мірі дослідив обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, наявність у його матері захворювання, в якої він є єдиним помічником. Обвинувачений, стверджує, що має хворобу з дитинства, та не може повною мірою висловлювати свої думки. Крім того, обвинувачений зазначає у вироку зазначено про повторність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, хоча він жодного разу не був засуджений за цією статтею, а також, його не було доставлено на проголошення вироку, що є порушенням вимог ст. 376 КПК України.

При ухваленні рішення, обвинувачений просить прийняти до уваги зазначені обставини та наявність у нього щирого каяття.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

10.02.2017 р. близько 18.00 год. ОСОБА_1 та Особа 1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи біля житлового будинку № 171 по пр. Центральному в м. Миколаєві й рухались через двір вказаного будинку в сторону вул. 6 Слобідська, побачили неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 , який зі своїм неповнолітнім братом ОСОБА_3 рухався перед ОСОБА_1 та Особа 1. У ОСОБА_1 раптово виник умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом відкритого заволодіння чужим майном й оберненням його на свою користь.

З метою реалізації вказаного наміру ОСОБА_1 запропонував Особа 1 пограбувати неповнолітніх, які йшли попереду, на що останній погодився.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи спільно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, ОСОБА_1 з Особа 1 почали наздоганяти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При цьому, Особа 1 випередив ОСОБА_1 , наздогнав підлітків біля 2 під`їзду будинку АДРЕСА_2 й почав вимагати грошові кошти. Через короткий проміжок часу до Особа 1 приєднався ОСОБА_1 , який підійшов до підлітків. У присутності ОСОБА_1 . Особа 1 знов повторив свою вимогу, й після одержання відмови хлопців повідомив, що він їх зараз обшукає.

ОСОБА_2 усвідомлюючи реальність загрози з боку нападників, які є старшими, й відповідно фізично сильнішими, злякавшись за своє та брата здоров`я, попросив ОСОБА_1 та Особа 1 їх не бити, повідомив, що у нього є телефон марки «Iphone 5» моделі «16 GB Black» та віддав його Особа 1.

Після чого ОСОБА_1 та Особа 1 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись вилученим майном за власним розсудом, тим самим спричинили ОСОБА_2 майнової шкоди в розмірі 5 500 грн.

Дії ОСОБА_1 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою групою осіб.

Обираючи вид і міру покарання, обвинуваченому ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься тяжкого злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_1 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.

Крім того, обставини кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_1 не заперечувались, досліджувались за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Вирок суду, в цій частині, апелянтом також не оскаржується.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_1 стверджує, що матеріали провадження містять дані про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання іншої особи, яка не має відношення до нього.

Разом з тим, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме з особою, матеріали відносно якої були виділені в окреме провадження.

Дані стосовно саме цієї особи і містяться в матеріалах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 , а саме копія вироку, за яким суд іншу особу визнав винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Твердження обвинуваченого про те, що він раніше не вчиняв кримінальних правопорушень, передбачених ст. 186 КК України, що виключає в його діях такої ознаки, як повторність вчинення кримінального правопорушення є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно, до положень ч. 3 ст. 32 КК України, вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

За змістом пункту 1 примітки до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_1 раніше судимий, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України, зокрема останній раз - вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.06.2022 р. за ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання, із застосуванням ст. 71 КК України, у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Отже, за наявності попереднього судимості ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 32 КК України та примітки до ст. 185 КК України, вчинення останнім нового кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України, в даному випадку, утворює повторність.

Призначаючи ОСОБА_1 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, характер, ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав обставинами, які пом`якшують покарання - щире каяття та вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім цього, судом враховано вік обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, умови життя і виховання, рівень розвитку, те що останній має постійне місце мешкання, проживає з мамою та бабусею, тобто був забезпечений всім необхідним для розвитку, але незважаючи на це вчинив кримінальне правопорушення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, з урахуванням обставин події, характеру вчинених обвинуваченим дій, відношення до скоєного, даних про особу обвинуваченого, цілком обґрунтовано та вмотивовано призначив обвинуваченому ОСОБА_1 , за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцєю ч. 2 ст. 186 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, яке відповідає характеру і ступеню його тяжкості, обставинам кримінального провадження, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, як це передбачено в ст. 65-67 КК України та роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Отже, апеляційний суд не знаходить підстав вважати, що призначене ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України, є явно несправедливим через суворість, оскільки в апеляційній скарзі обвинуваченого таких підстав не наведено, а відтак вимоги апелянта - задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

вирок Центрального районного суду м Миколаєва від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6