Справа № 741/168/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/552/22
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, в м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

У С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_6 та обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 19.12. 2022 року.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд обґрунтував свої висновки тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. Інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належного виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом під час ухвалення рішення не було враховано стан його здоров`я, а також те, що в умовах слідчого ізолятора нема належного лікування.

Зазначає, що заявлені прокурором ризики, що стали підставою для продовження запобіжного заходу, не підтверджені доказами.

Згідно показань потерпілого, наданих суду 1 інстанції, на нього не було здійснено розбійного нападу, так як він не бачив та не зустрічав нападників. Також потерпілий не підтвердив доказами належність йому грошових коштів та виробів із золота.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду як незаконну та необґрунтовану.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що заявлені прокурором ризики, що стали підставою для продовження запобіжного заходу, не підтверджені доказами. Також відсутні докази його участі у розбійному нападі.

Крім того, потерпілий вказує, що на нього не було здійснено розбійного нападу та будь-яких претензій він не висуває.

Заслухавши доповідача, обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги сторони захисту, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України.

Під час досудового розслідування до підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався ухвалами суду.

За змістом ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, окрім іншого, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону судом 1 інстанції дотримані в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд 1 інстанції, ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, так як ризики, які були підставою для застосування до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду 1 інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на більш м`який.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду з врахуванням вищевказаних обставин та в даному випадку не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів зазначає, що суд на даній стадії судового засідання не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, тому твердження апелянтів про відсутність доказів їх вини та їх непричетність до вчинення злочинів не заслуговують на увагу.

Суд обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянтів про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає не слушними.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене колегія не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 жовтня 2022 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4