Вирок
Іменем України

12.08.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові обвинувальний акт долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування та передані прокурором публічним обвинувачем процесуальні документи і документи, що характеризують особу обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000053 від 20.06.2022року, відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
Сторона обвинувачення: прокурор Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:

Згідно оголошеного в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем обвинувального акту, солдат запасу ОСОБА_3 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.04.2022 № 28 з 07.04.2022 зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду сапера інженера-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 .
Відтак, будучи військовослужбовцем за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.
Згідно ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Однак, солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, у період воєнного стану в державі, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, 04 червня 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 що дислокується у АДРЕСА_2 та в період з 04 червня 2022 по 06 липня 2022 року був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд поза місцем служби та свого проживання.
06 липня 2022 року солдат ОСОБА_3 , добровільно з`явився до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що за адресою: вул. М. Кривоноса, 6 у м. Львові, чим припинив вчинення кримінального правопорушення.
У період з 04.06.2022 по 06.07.2022 року, солдат ОСОБА_3 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував. Під час незаконного перебування за межами місця служби солдат ОСОБА_3 , до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав на це можливість.
Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування та прокурором кваліфіковані як самовільне залишення військової частинив умовах воєнного стану, тобто як злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав та пояснив, що наміру покидати військову частину на зовсім у нього не було .
Підстава залишення ним військової частини була викликана тим, що він посварився з дівчиною , у зв`язку з чим випив, а тому не міг у нетверезому стані піти на службу. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати, бажає повернутися до військової частини та продовжити службу.
У зв`язку із визнанням обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення, суд виходячи з вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи думку учасників процесу вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим та досліджених матеріалів кримінального провадження, в частині тих, що надані прокурором, суд вважає, що прокурором доведено той факт, що солдат ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, у період воєнного стану в державі, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, 04 червня 2022 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 та в період з 04 червня 2022 по 06 липня 2022 року був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд поза місцем служби та свого проживання, а кваліфікацію його дій за ч. 5 ст. 407 КК України, правильною.
Призначаючи підсудному покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який по місцю проживання та за місцем служби в цілому характеризується позитивно, його молодий вік, а також негативне ставлення до вчиненого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: добровільне з`явлення до військових органів , сприяння органам досудового розслідування у розкритті даного злочину.

Обставин, щоб обтяжували відповідальність обвинуваченого, прокурором не наведено, не встановлено таких і судом.

З урахуванням пом`якшуючих обставин і особи підсудного, суд приходить до переконання, що покарання підсудному слід призначити мінімальне, передбачене статтею інкримінованого злочину, у вигляді позбавлення волі.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, що передбачені ст.. 65 КК України та вважає, що саме таке покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду справи та приходить до висновку, що запевнення та каяття обвинуваченого не є щирими, а спрямовані виключно на уникнення більш суворого покарання.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтею 65 КК України, статтями 349, 368,370, 371, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , року 1986, місяця січня, дня 15 народженнявизнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.
У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 12 вересня 2022 року.
Строк відбування покарання засудженим ОСОБА_3 за даним вироком рахувати з часу фактичного його поміщення у виправну колонію.
Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_5