Справа № 182/1559/22
Провадження №1-кп/204/348/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000537 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня 2020 року,
за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20
В С Т А Н О В И Л А:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_14 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_17 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України, строком на 60 діб. В обґрунтування клопотання вказав, що на даний час наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки матеріали кримінального провадження містять вагомі докази про вчинення обвинуваченими тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачені покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років та на строк від 10 до 15 років з конфіскацією майна, вік та стан здоров`я останніх не перешкоджають триманню під вартою, також, обвинувачені розуміють, що їм повідомлено про підозру у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а також тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у інкримінованих їм діяннях, мають соціальні зв`язки з іншими особами на території Дніпропетровської області та території України, тому можуть переховуватися від органів досудового розслідування або суду. Невідворотність покарання за злочини вже саме по собі є підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки після відкриття матеріалів досудового розслідування останні ознайомлені із їх показаннями, місцями мешкання, засобами зв`язку, місцем роботи тощо. Тобто, з метою спотворення чи зміни ними своїх свідчень, відмови від давання свідчень, надання завідомо неправдивих свідчень обвинувачені через інших осіб можуть незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, яких під час судового розгляду ще не допитано. Крім того, обвинувачені могли накопичити фінансові ресурси та інші цінності, з використанням яких вони можуть чинити протиправний вплив на свідків та учасників провадження, а також безперешкодно виїхати за межі України. Вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, оскільки обвинувачені схильні до їх вчинення, що підтверджується тривалим періодом вчинення злочину, у якому вони обвинувачуються, що підтверджується репутацією самих обвинувачених. Вік та стан здоров`я обвинувачених не перешкоджають застосування тримання останніх під вартою. Разом з тим, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Законом України № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», дію якого продовжено до теперішнього часу. У випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу, а ніж тримання під вартою, покладення на правоохоронні органи обов`язку контролю виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків поза установою пенітенціарної служби України, в умовах введення війни, неможливо. Очевидно, що в умовах які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою агресією та нелюдською агресією Російської Федерації проти України, у обвинувачених збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинувачених. Тобто, введений в Україні військовий стан очевидно підвищує ймовірність настання ризиків. Застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовими позиціями, викладеними в рішеннях ЄСПЛ у справах «Лєтельє проти Франції», «Лабіта проти Італії». Просив суд звернути увагу, що встановлені досудовим розслідуванням обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаних ризиків. Також, з моменту обрання запобіжного заходу відносно обвинувачених, до теперішнього часу, не встановлено будь-яких доказів або підстав, які свідчать про зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_8 , просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Надав суду заперечення на клопотання про зміну запобіжного заходу. В обґрунтування заперечень вказав, що обвинувачений ОСОБА_15 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки вину свою у вчиненні кримінальних правопорушень він не визнає та особисто зацікавлений в доведенні своєї невинуватості в суді. Обставини викладені в обвинувальному акті протирічать дійсним обставинам, що відбулися, та не узгоджуються з матеріалами досудового розслідування. Обґрунтовуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_15 прокурором не наведеного жодного доказу в підтвердження наявності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Кожного разу при продовженні строку тримання під вартою прокурором, в порушення п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, до клопотання не долучаються матеріали, якими прокурор повинен обґрунтовувати своє клопотання. Прокурором не доводиться, що з часом ризики не зникли та продовжують існування. Жодний ризик у клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений. Вважає, що такі дії сторони обвинувачення є неприйнятними та суперечать діючому КПК України. ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснював, що жодним чином не намагатиметься переховуватись від суду. Винним себе не визнає та бажає якомога швидше встановити істину по даній справі. Тобто, особисто зацікавлений в швидкому та об`єктивному розгляді даної справи. Щодо міцності соціальних зв`язків ОСОБА_15 , слід зазначити наступне. Просив звернути увагу суду на особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, на момент затримання офіційно працював на посаді старшого тренера Марганецької дитячо-юнацької спортивної школи № 1, має постійне місце реєстрації на території м. Марганця, де проживає разом з сім`єю, має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, та не має жодного відношення до криміналітету. За місцем мешкання ОСОБА_15 не має негативних характеристик, скарг на нього не надходить. Обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_15 є занадто суворим, а запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_15 , щодо виконання ним передбачених кримінально-процесуальним законодавством обов`язків з`являтись до прокурора та суду за першим викликом. Ризику впливу на свідків та потерпілого не має, оскільки прокурором не було надано доказів щодо такого впливу. Тяжкість покарання не може слугувати підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_15 підтримав свого захисника. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Суду пояснив, що вже півроку не розглядається справа. Свідки, які будуть допитані в судовому засіданні будуть давати показання на їх користь. В них не має потерпілих та не завдана жодна шкода.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_11 підтримав думку адвоката ОСОБА_8 та свого підзахисного. Зазначив, що ризики, які зазначив прокурор, ні чим не підтвердженні та вони не існують. Заперечував проти задоволення клопотання прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_21 адвокат ОСОБА_22 , просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Надав суду заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу. В обґрунтування заперечень зазначив, що обвинувачений ОСОБА_17 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки вину свою у вчиненні кримінальних правопорушень він не визнає та особисто зацікавлений в доведенні своєї невинуватості в суді. Обставини викладені в обвинувальному акті протирічать дійсним обставинам, що відбулися та не узгоджуються з матеріалами досудового розслідування. Щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих матеріалів до клопотання прокурора зазначив наступне. Обґрунтовуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не наведено жодного доказу в підтвердження наявності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Кожного разу при продовженні строку тримання під вартою прокурором, в порушення п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, до клопотання не долучається матеріали, якими прокурор повинен обґрунтовувати своє клопотання. Прокурором не доводиться, що з часом ризики не зникли та продовжують існувати. ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснював, що жодним чином не намагатиметься переховуватися від суду. Винним себе не визнає та бажає якомога швидше встановити істину по даній справі. Тобто, особисто зацікавлений в швидкому та об`єктивному розгляді даної справи. Щодо міцності соціальних зв`язків ОСОБА_17 зазначив наступне. Просив суд звернути увагу на особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, офіційно працює веде секцію боксу, має постійне місце проживання, де проживає разом з дружиною та має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, та не має жодного відношення до криміналітету. За місцем мешкання ОСОБА_17 не має негативних характеристик, скарг на нього не надходить. ОСОБА_17 вів соціально активний та корисний спосіб життя, є засновником Благодійної організації «Благодійний фонд «Спортивний клуб «Молот», основною метою діяльності фонду є впровадження благодійної діяльності в інтересах суспільства та окремих категорій осіб їх соціального захисту, сприяння розвитку охорони здоров`я, масової фізичної культури, спорту, тризму, пропагування здорового способу життя та інші благодійні цілі, що підтверджується статутом благодійної організації, рішенням засновника про утворення та випискою з ЄДР юридичних осіб, ФОП та ГФ. Крім того, просив звернути увагу на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_17 , який зараз постійно погіршується та не дозволяє його утримання в умовах СІЗО, оскільки в нього встановлено діагноз «попереково-грижовий радикуліт», що підтверджується випискою з медичної карти хворого. Жодного лікування ОСОБА_17 не отримує. Стан здоров`я погіршується. ОСОБА_17 має проблеми з пересуванням, кожний рух спричиняє нестерпний біль у попереку. Надання термінової медичної допомоги життєво необхідно для обвинуваченого. 14 вересня 2022 року ОСОБА_17 був оглянутий хірургом, який повідомив, що слід провести хірургічне втручання з видалення грижі. Однак, в умовах СІЗО провести дану операцію є не можливим. Прокурор не довів нічим своє клопотання, а лише формально його подав. Ризики зазначені прокурором нічим не підтвердженні. Можливий тиск на свідків нічим також не підтверджується та є недоведеним. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення прокурором теж не доведено. Тяжкість покарання не може бути вирішальним фактором при обранні запобіжного заходу. Ризик можливої втечі обвинуваченого також нічим не підтверджено. В умовах СІЗО зробити необхідне оперативне втручання не є можливим. Просив відмовити в задоволенні клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_17 підтримав думку свого захисника. Суду пояснив, що клопотання, яке подав прокурор до суду, є однаковим із іншими поданими ним клопотаннями. Переховуватися він не має змоги, оскільки за місцем його проживання не ведуться бойові дії і контроль за його поведінкою правоохоронними органами можливий. Всі зазначені прокурором ризики це є лише припущеннями прокурора.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_6 , просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Надав суду заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу. В обґрунтування заперечень зазначив, що станом на 13 вересня 2022 року за п`ять місяців не проведено навіть підготовче судове засідання, яке постійно відкладається, через не забезпечення стороною обвинувачення явки учасників провадження. Під час розгляду справи в суді з квітня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_14 було обрано та систематично продовжується строк тримання під вартою на підставі одного й того ж незмінного клопотання сторони обвинувачення, яке знов подано з порушенням вимог КПК, оскільки в ньому відсутні будь-які додатки, які б підтверджували те, що ризики зазначені в клопотанні на даний час існують та не зменшилися, а ОСОБА_14 на даний час перебуває під вартою понад 12 місяців, та стороною обвинувачення мають бути надані додаткові докази неможливості застосування альтернативних заходів. Звертає увагу суду, що ОСОБА_14 наразі перебуває в ДУВП № 4 та більше року утримується в умовах камерного типу, що є суворішим навіть за умови відбування покарання особи за вироком суду, та фактично зараз перебування ОСОБА_14 під вартою з запобіжного заходу перетворилося на відбування ним покарання, ще до визнання його винуватим, та більше ще до проведення підготовчого судового засідання та перевірки обвинувального акту на відповідність вимогам КПК. Сторона захисту наголошує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 177 КПК України, зазначений в клопотанні про продовження запобіжного заходу на даний час зменшився до мінімуму та фактично відсутній, а стороною обвинувачення не подано жодного доказу що б підтверджувало його подальше існування, окрім як суворості та невідворотності можливого покарання. Звертає увагу суду на те, що допитані 22 листопада 2021 року в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська в якості свідків особи ОСОБА_24 та ОСОБА_25 лише підтвердили, що не знають взагалі ОСОБА_14 ніколи не зустрічались та не розмовляли ні з ним особисто ні з іншими особами, які могли б бути направлені ОСОБА_14 та жодного разу про нього не чули взагалі. Крім того, вищевказаний ризик повністю нівелюється наступним: обвинувачений має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, а саме, ОСОБА_14 одруженим, є годувальником в сім`ї, на його утриманні знаходиться донька ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; постійно на протязі життя займається будівельними роботами за договорами підряду та мав такий і на час затримання; має у власності житло та постійне місце проживання; ОСОБА_14 має хронічне захворювання; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та інших повідомлень про підозру йому не вручалось та не перешкоджав органам досудового розслідування під час обшуку та затримання; його підзахисний жодного разу не переховувався, не перешкоджав та не намагався уникнути слідства та суду, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Зауважив, що застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з засоби електронного контролю дозволить повною мірою контролювати поведінку ОСОБА_14 та навіть кожен його рух і, в свою чергу, перебуваючи вдома, ОСОБА_14 зможе доглядати за своєю донькою та за квартирою, а його дружина в цей час матиме змогу працювати щоб матеріально забезпечити родину.
Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав думку свого захисника. Суду пояснив, що тяжкість покарання не може бути взятою до уваги при продовження запобіжного заходу. Жодних підтверджень наявності вказаних ризиків суду надано не було. Тиску на свідків бути не може, оскільки вони всі є допитаними. Ризик втечі теж нічим не підтверджено та не може братись до уваги. Просив відмовити в задоволенні клопотання та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Інші учасники судового процесу посили відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим, а також клопотання захисників та обвинувачених про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора, у зв`язку з чим в задоволенні клопотань захисників та обвинувачених слід відмовити, виходячи з наступного.
Колегією суддів встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2022 року продовжено обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18 вересня 2022 року, без визначення розміру застави.
Слід окремо зазначити, що Дніпровським апеляційним судом неодноразово переглядались ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинувачених за апеляційними скаргами сторони захисту. Під час перегляду вказаних ухвал суду судом апеляційної інстанції було встановлено продовження існування, встановлених слідчими суддями та колегією суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та надано їм відповідну правову оцінку.
Відповідно до пункту 9 листа Верховного Суду «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» № 1/0/2-22 від 03 березня 2022 року, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.
З огляду на це, колегія суддів здійснюватиме оцінку обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, у тому числі з урахуванням попередньої оцінки, здійсненої при постановленні ухвал суду про продовження дії запобіжних заходів обвинувачених, з урахуванням раніше наданих прокурором та стороною захисту відповідних матеріалів.
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 186 КК України, клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.
Главою 18 КПК України врегульовано питання про запобіжні заходи та затримання особи, зокрема згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
За змістом положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Так, прокурором у своїх клопотаннях, а також у судовому засіданні зазначено, що у обвинувачених існують ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
-обвинувачений ОСОБА_14 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення;
-обвинувачений ОСОБА_17 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється;
-обвинувачений ОСОБА_15 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може незаконно впливати на свідків ті інших обвинувачених у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Колегією суддів було встановлено, що ухвалами слідчих суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2022 року було продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених. У вказаних ухвалах слідчими суддями була надана об`єктивна оцінка ризикам, які були неодноразово зазначені прокурором в своїх клопотаннях під час досудового розслідування.
Згідно з обвинувальним актом обвинувачений ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1, ч. 2 ст. 289 КК України, обвинувачений ОСОБА_17 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 255-1 КК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Дане кримінальне провадження № 0000537, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 липня 2020 року, знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, метою якого є визначення можливості призначення судового розгляду та вирішення процесуальних питань, пов`язаних з подальшим розглядом справи. Відповідно до ст. 17 КПК України суд має встановити поза розумним сумнівом винуватость або невинуватость особи у зазначених в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів, що виключає можливість оцінки судом на даній стадії обґрунтованості підозри, між тим, оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд не вправі на стадії підготовчого судового засідання вирішувати питання щодо винуватості особи, належності та допустимості доказів на підтвердження такої винуватості.
Окрім цього, слід зазначити, що при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених, наявність обґрунтованої підозри не є єдиною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу, та судом оцінюються усі ризики зазначені прокурором у своїх клопотаннях.
Враховуючи об`єктивні підстави часу розгляду зазначеного кримінального провадження проведення підготовчого судового засідання, колегія суддів позбавлена можливості прийняти доводи сторони захисту щодо зменшення ризиків, оскільки будучи на стадії підготовчого судового засідання, ризики, які зазначені прокурором зберігаються та не зменшуються з часом.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» у справі від 23 січня 2012 року № 30671/04 наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Між тим, колегія суддів виходить з вірогідності причетності обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Оцінюючи доводи прокурора про можливість незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні з боку обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , колегія суддів виходить із суті пред`явленого обвинувачення останнім, об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1, 255-2 КК України, ролі кожного з них у вчиненні кримінальних правопорушень.
Відповідно до примітки до ст. 255 КК України, під злочинним впливом у цій статті та статтях 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти будь-які дії особи, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям сприяє, спонукає, координує або здійснює інший вплив на злочинну діяльність, організовує або безпосередньо здійснює розподіл коштів, майна чи інших активів (доходів від них), спрямованих на забезпечення такої діяльності. Під особою, яка перебуває у статусі суб`єкта підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі «вора в законі», у цій статті та статтях 255-1, 255-3 цього Кодексу слід розуміти особу, яка завдяки авторитету, іншим особистим якостям чи можливостям здійснює злочинний вплив і координує злочинну діяльність інших осіб, які здійснюють злочинний вплив.
Перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_15 та ОСОБА_17 на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.
Ризик впливу на свідків, існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від свідків та дослідження їх судом.
Оскільки судовий розгляд по справі не розпочато, свідки ще не допитані судом, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_17 на свідків, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слід окремо зазначити, що для здійснення тиску на свідків достатньо того, що особа, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, може вчинити дії, покликані на примушення свідків до надання неправдивих показань або ж відмову від їх надання.
Так, згідно зі ст. ст. 7, 8, 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Що ж стосується обвинуваченого ОСОБА_14 , то колегія суддів повторно зазначає, з урахуванням особи обвинуваченого, обсягу обвинувачення, його суті, вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором доведено не було.
Також, колегія суддів вважає, що такий ризик, як можливість вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченими, є лише припущенням прокурора та має вірогідний та непрогнозований характер.
При цьому, колегія суду враховує репутацію обвинувачених, а також факт відсутності інформації про причетність останніх до вчинення інших кримінальних правопорушень та притягнення до кримінальної відповідальності в минулому.
Однак, колегія суддів зазначає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, залишається на даний час наявним та, враховуючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинене кримінальне правопорушення, в якому вони обвинувачуються, з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, обвинувачені ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 можуть переховуватись від суду.
24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на всій території України введено воєнний стан.
Суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію в Україні, як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинувачених від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.
Слід надати відповідну оцінку ризику запровадження воєнного стану та збройної агресії в Україні, оскільки місце проживання обвинувачених є максимально наближеними до окупованих територій України, а тому є вагомі підстави вважати, що задля перешкоджання розгляду справи обвинувачені можуть переховуватись на тимчасово окупованій території на якій суттєво обмежені можливості виконання органами влади своїх повноважень, що якісно погіршує криміногенну обстановку.
Не може бути підставою для зміни запобіжного заходу те, що обвинувачені: ОСОБА_15 є тренером в Марганецькій дитячо-юнацької спортивній школі № 1, та ОСОБА_17 , який вів соціально активний та корисний спосіб життя, є засновником Благодійної організації «Благодійний фонд «Спортивний клуб «Молот», оскільки зайнятість осіб у певній галузі жодним чином не може нівелювати ризики, ймовірне існування яких встановлено судом.
Слід окремо зазначити, що позитивна репутація обвинувачених вже була предметом оцінки слідчого судді під час обрання запобіжного заходу, розгляду клопотань прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, які були долучені до клопотань захисників, а тому сама по собі вона не може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу.
Наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, наявність у власності нерухомості, наявність неповнолітніх дітей, на які посилається сторона захисту, заслуговують на увагу, проте, суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.
Посилання сторони захисту на те, що у обвинувачених на утриманні перебувають малолітні діти, дружини, батьки пенсійного віку, на думку колегії суддів не може бути самостійною підставою для зміни запобіжного заходу. Така позиція суду обумовлена тим, що під час визначення обвинуваченим запобіжного заходу, колегія суддів, з думкою якої погодилась і апеляційна інстанція, дійшла висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено судом.
Колегією суддів не беруться до уваги ствердження захисника ОСОБА_8 щодо неможливості подальшого перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_17 у зв`язку з тим, що 14 вересня 2022 року останній був оглянутий хірургом, який повідомив, що слід провести хірургічне втручання з видалення грижі та в умова Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» таке втручання провести не є можливим, оскільки суду не було надано підтверджень щодо необхідності проведення термінового хірургічного втручання, та відмови від надання відповідної медичної допомоги, а саме можливості вивезення обвинуваченого до відповідної медичної установи задля проведення хірургічного втручання філією ЦОЗ ДКВС України у Дніпропетровській та Донецькій областях.
Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_6 про дослідження в судовому засіданні письмових пояснень ОСОБА_27 , колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Враховуючи вищевикладене, порядок допиту свідків на стадії судового розгляду визначено КПК України, а тому свідки підлягають безпосередньому допиту в судовому засіданні.
Допит свідків проводиться у відповідності до встановленого судом порядку дослідження доказів на стадії судового розгляду. А тому, оскільки на даний час вказане кримінальне провадження знаходиться на стадії підготовчого судового засідання, єдиною метою якого є визначення можливості призначення судового розгляду, допит свідків не є можливим, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Мамедов проти Росії» від 01 червня 2006 року, зазначено, що «суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявник переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Відповідно до конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії» та «Ігнатов проти України», обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення.
Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, колегія суддів відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинувачених, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинувачених.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки на цей час обвинувачені продовжують обвинувачуватися у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, враховуючи те, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Обвинувачені є раніше не судимими особами, однак обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
Розглядаючи клопотання захисників та обвинувачених щодо зміни запобіжних заходів з тримання під вартою на домашній арешт колегія суддів вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали, стан здоров`я обвинувачених не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, при цьому у суду відсутні будь-які відомості щодо стану здоров`я обвинувачених такого ступеня тяжкості, який би перешкоджав застосуванню запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості надання належної допомоги в умовах пенітенціарної системи.
На думку колегії суддів інші альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, окрім цього воєнний стан в України може перешкоджати перебуванню обвинувачених за постійним місцем проживання, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку, а тому суд вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту є таким, що нездатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, а необхідним та достатнім для виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам є лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів враховує вимоги п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України та не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.
При цьому, колегія суддів приходить до переконання, що строк тримання під вартою обвинуваченим належить продовжити, згідно зі ст. 197 КПК України, строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 176-178, 183, 369, 371, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 13 листопада 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 13 листопада 2022 року включно, без визначення розміру застави.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 13 листопада 2022 року включно, без визначення розміру застави.
В задоволенні клопотань захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3