Справа № 305/1658/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

18.07.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/249/22, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має 2 н/л дітей, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням на нього обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Вироком ухвалено арешт, накладений на речові докази: вантажний автомобіль зеленого кольору марки «ЗІЛ 131» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , з вмістом на його кузові піщано-гравійної суміші у кількості близько 5 м3; екскаватор ЄО-2621 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , якими користувався та володів на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , накладені згідно ухвали слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 25.03.2021 року скасувати.
Ухвалено речові докази: автомобіль марки «ЗІЛ 131» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 , мешканцю АДРЕСА_2 , по вступу вироку в законну силу, слід повернути ОСОБА_8 , як належному власнику; екскаватор ЄО-2621 з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_9 , мешканцю АДРЕСА_1 , з набранням вироком законною сили, повернути ОСОБА_9 , як належному власнику.
Вироком ухвалено піщано-гравійну суміш у кількості приблизно 5 м3, яка знаходиться у кузові вантажного автомобіля «ЗІЛ-131», д.н.з НОМЕР_1 , - конфіскувати у дохід держави.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у розмірі 11 154 гривні 65 копійок за проведення судової інженерно-екологічної експертизи (висновок № 1576/1577 від 20.08.2021); 3 432 гривні 20 копійок за проведення криміналістичної ґрунтознавчої експертизи (висновок № 1575 від 26.04.2021).
Вироком ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь Великобичківської селищної ради, згідно з розрахунком Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, матеріальні збитки у розмірі 5 040 гривень.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
19.03.2021, приблизно о 10 год 30 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи у смт Великий Бичків, Рахівського району Закарпатської області, по вул. Промислова, навпроти приватного підприємства ПП Кіндриш, на прибережній смузі р. Шопурка, діючи умисно, усвідомлюючи те, що у нього відсутній спеціальний дозвіл на користування надрами, будучи водієм екскаватора марки «ЄО 2621 Б» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , здійснив незаконний видобуток сировини піщано-гравійної (гравію), яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» та згідно висновку експерта за результатами проведення криміналістичної ґрунтознавчої експертизи від 26.04.2021 №1575 відноситься до піщано-гравійних сумішей, а також згідно з висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи від 20.08.2021 №1576/1577 належить до корисних копалин загальнодержавного значення, загальним об`ємом 5 метрів кубічних, яку завантажив на кузов вантажного автомобіля марки «ЗІЛ 131» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що перебував у його користуванні, заподіявши таким чином, Великобичківській селищній раді, згідно з розрахунком Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, матеріальні збитки у розмірі 5 040 грн.
Вказані і вчинені обвинуваченим ОСОБА_7 дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України, як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність вини, вважає, що вирок необхідно змінити через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, що підлягає застосуванню. Апелянт зазначає, що вироком стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь Великобичківської селищної ради матеріальні збитки у сумі 5 040 грн. При цьому, ані потерпілим у кримінальному провадженні, ані прокурором цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 не заявлявся. Таким чином, на думку прокурора, має місце істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Окрім цього, апелянт звертає увагу на те, що у мотивувальній частині вироку констатовано, що обвинувачений добровільно відшкодував завдану шкоду, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки така шкода під час досудового розслідування та судового розгляду не відшкодована. При цьому, при ухваленні вироку судом безпідставно не застосовано положення статей 96-1, 96-2 КК України щодо арештованого майна. Так, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 240 КК України, що карається штрафом у розмірі від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк. Таким чином, враховуючи вид та розмір санкції, за вчинене кримінальне правопорушення може застосовуватися спеціальна конфіскація. Окрім цього, апелянт вважає, що судом імовірно помилково (допущено описку) - зазначено у вироку про можливість його оскарження у порядку оскарження вироку, ухваленого на підставі угоди. Просить вирок змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду як на обставину, яка пом`якшує покарання, на добровільне відшкодування завданої шкоди, виключити з резолютивної чистини вироку посилання про стягнення з ОСОБА_7 на користь Великобичківської селищної ради матеріальних збитків у розмірі 5 040 гривень. У разі не усунення судом описки, виключити з резолютивної частини вироку неправильні відомості про порядок його оскарження. Просить застосувати спеціальну конфіскацію щодо арештованого майна речових доказів, а саме автомобіля марки «ЗіЛ-131» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що перебував у володінні обвинуваченого ОСОБА_7 та ескаватора «ЄО 2621 Б» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги, що: вказані сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження й будь-яких заяв про відкладення його розгляду на інший день та відомостей про поважність причин їхньої неявки не подавали; апеляційним судом обов`язковість явки сторони захисту - обвинуваченого та потерпілої сторони на розгляд апеляційної скарги не визнавалась; прокурор не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторони захисту обвинуваченого, та потерпілої сторони.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 240 КК України, призначене йому за ч. 2 ст. 240 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та встановлений ОСОБА_7 іспитовий строк тривалістю 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, та розмір судових витрат, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, а також конфіскації піщано-гравійної суміші, - сторонами кримінального провадження також не оспорюється і апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються, у зв`язку з чим визнаються обґрунтованими і належним чином вмотивованими, такими, що ґрунтуються на матеріалах та фактичних обставинах кримінального провадження.
Тому, вирок щодо ОСОБА_7 переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Так, як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, судом прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь Великобичківської селищної ради відповідно до розрахунку Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, матеріальні збитки у розмірі 5040 гривень.
Проте, приймаючи таке рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги положення ч. 1 ст. 129 КПК України, відповідно до яких, ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розмір позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.
Разом із тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у кримінальному провадженні цивільний позов щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ні потерпілим Великобичківською селищною радою, ні прокурором не заявлявся.
Тому, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність висновку суду першої інстанції у цій частині, і вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку посилання про стягнення з ОСОБА_7 на користь Великобичківської селищної ради матеріальних збитків у розмірі 5040 гривень.
Обгрунтованими апеляційний суд вважає і доводи апеляційної скарги про невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження висновку суду першої інстанції про те, що обвинувачений добровільно відшкодував завдану шкоду.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що завдана обвинуваченим ОСОБА_7 шкода Великобичківській селищній раді була відшкодована під час досудового розслідування чи судового провадження, а тому суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданої шкоди.
У зв`язку з цим, з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню посилання на обставину, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданої шкоди.
Крім того, слушними є доводи апеляційної скарги про необхідність виключення з резолютивної частини вироку твердження суду про порядок оскарження вироку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що частина четверта статті 394 КПК України передбачає порядок оскарження вироку на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості, однак як убачається із матеріалів кримінального провадження, така угода у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не укладалася і відповідно вирок ухвалений не на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування спеціальної конфіскації автомобіля марки «ЗіЛ-131» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що перебував у володінні обвинуваченого ОСОБА_7 , та ескаватора «ЄО 2621 Б» з реєстраційним номером НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 , то апеляційний суд вважає, що такі задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Так, в обґрунтування доводів про застосування спеціальної конфіскації, прокурор посилається на вимоги ч. 1 ст. 96-1 та п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КПК України, а також на те, що автомобіль та екскаватор були використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, оскільки саме за їх допомогою обвинуваченим було здійснено незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а власникам (володільцям) майна про їх незаконне використання було відомо, так як володільцем вантажного автомобіля «ЗіЛ-131» є саме обвинувачений ОСОБА_7 , а власник екскаватора ОСОБА_9 дав дозвіл на його використання саме для таких цілей.
При оцінці цих доводів, апеляційний суд бере до уваги те, що такі не знаходять свого підтвердження, оскільки корисні копалини не видобувались за допомогою автомобіля марки «ЗіЛ-131», і при цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, а стороною обвинувачення не надано жодних доказів у підтвердження того, що власнику екскаватора ОСОБА_9 було відомо про незаконне використання транспортного засобу.
Між тим, як убачається зі змісту журналу судового засідання від 15.03.2022, під час судових дебатів прокурор просив повернути речові докази їх власникам.
Тому, апеляційний суд вважає, що підстав для застосування спеціальної конфіскації немає, у зв`язку з чим висновок суду про повернення ОСОБА_8 автомобіля марки «ЗіЛ-131», д. н. з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_9 екскаватора ЄО-2621, д. н. з. НОМЕР_2 , - визнається законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги про застосування спеціальної конфіскації безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу.
Приймаючи судове рішення, колегія суддів бере до уваги викладені у постанові слідчого від 20.03.2022 про визнання майна транспортних засобів, речовими доказами, судження: автомобіль марки «ЗіЛ-131», д. н. з. НОМЕР_1 , та екскаватор ЄО-2621, д. н. з. НОМЕР_2 , - «мають значення речового доказу по даному кримінальному провадженню, тому з огляду на ст. 98 КПК України їх необхідно визнати речовими доказами».
Між тим, прокурор (апелянт) не вказує на те, що транспортні засоби є цінностями ; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю); були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення (у постанові слідчого про визнання транспортних засобів не міститься посилання на ці обставини), крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання, - не вказує на підстави для застосування спеціальної конфіскації.
При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора про застосування спеціальної конфіскації, колегія суддів також зазначає, що прокурор просить вирок змінити і звертає увагу на те, що майно може бути конфісковано лише у винної особи і лише на підставі вироку суду.
Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку щодо ОСОБА_7 шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданої шкоди, з резолютивної частини вироку посилання про стягнення з ОСОБА_7 на користь Великобичківської селищної ради матеріальних збитків у розмірі 5040 гривень та про порядок оскарження вироку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, - чим не погіршується становище обвинуваченого ОСОБА_7 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність і обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Тому, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до зміни, а апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 15 березня 2022 року, щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 240 КК України ОСОБА_7 , змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданої шкоди, з резолютивної частини вироку виключити посилання про стягнення з ОСОБА_7 на користь Великобичківської селищної ради матеріальних збитків у розмірі 5040 гривень та про порядок оскарження вироку з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: