Справа № 585/1412/22
Номер провадження 1-кп/585/283/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000024 від 15 червня 2022 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Горлівка Донецької області, громадянки України, з вищою освітою, заміжня, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданого Роменським МРВ УМВС України в Сумській області 30.07.1997 року, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимої.
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:

Громадянка України ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку на території м. Ромни Сумської області за наступних обставин.
Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.
У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.
Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.
Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.
31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, імирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.
Статтями 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.
Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.
Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі по тексту - ЗС РФ) на територію України.
22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.
24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.
У подальшому на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установ організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії метою зміни меж території та державного кордону України на порушені порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введені: воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частин першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено.
Так, ОСОБА_3 будучи проросійсько-налаштованою особою, що підтримує агресивну політику Російської Федерації, з метою схиляння інших людей до своєї проросійської позиції, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, остання виправдовувала та визнавала правомірними злочини вчинені окупаційними військами на території держави Україна.
Трофімова- ОСОБА_7 з початку військової агресії Російської Федерації на території України, розпочатої у 2014 році та починаючи з 24.02.2022 до кінця травня 2022 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись на робочому місці, а саме на території КНП СОР «ОКСЛ» в приміщеннях даної установи, за адресою: м. Ромни, бульвар Московський, 29, де крім неї знаходяться й інші медичні працівники та цивільні особи, з метою схилити більшість людей до своєї думки, щодо прославляння військовослужбовців РФ, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, почала в розмовах серед колег, зокрема медичних сестер КНП СОР «ОКСЛ» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , повідомляти про те, що дії збройних сил Російської Федерації проти України, направлені на звільнення населення та стверджувала, що взагалі здійснювати військову агресію на території України може лише сама держава Україна, заперечувала факт того, що збройні сили Російської Федерації вчиняють військові злочини стосовно цивільного населення.
Таким чином, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, а саме у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості від 07 липня 2022 року, укладена між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Роменської окружної прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої обвинувачена повністю визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України, який стороною обвинувачення кваліфіковано як умисні, протиправні дії ОСОБА_3 , що виразились у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Сторони кримінального провадження погодились на призначення покарання ОСОБА_3 , за ч.1 ст. 436-2 КК України, із урахуванням особи обвинуваченої, яка повністю визнала вину та щиро розкаялась, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, позитивно характеризується, а тому, зважаючи на встановлену сукупність пом`якшуючих обставин та з урахуванням особи ОСОБА_3 , сторони погодились на призначення покарання останній за ч.1 ст.436-2 КК України, в межах строку визначеного санкцією статті, у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ч. 3 ст. 75 КК України, сторони погодили звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік. Відповідно до ст. 76 КК України, сторони погодили покласти на ОСОБА_3 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Також обвинуваченій роз`яснені наслідки укладання та затвердження угоди, обмеження щодо її права на оскарження вироку, роз`яснені наслідки невиконання взятих на себе обвинуваченою обов`язків.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачена стверджувала, що повністю розуміє свої права, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, а також зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, передбачені ст.473 КПК України, які їй роз`яснені судом.

Крім цього, обвинувачена підтвердила суду, що вищевказана угода про визнання її винуватості укладена нею з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Розглянувши угоду та вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 472 КПК України, дії ОСОБА_3 за ч.1 ст. 436-2 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін чи третіх осіб, угода укладена добровільно, обвинувачена може та зобов`язується виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості останньої наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.ст. 65, 69 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив затвердити угоди про визнання винуватості.
Враховуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором Роменської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 в кримінальному провадженні № 0000024 від 15 червня 2022 року угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжні заходи, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.ст.75, 76 КК України, ст.ст. 124, 369-371, 374, 376, 472, 475, 392-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07 липня 2022 року між прокурором Роменської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 в кримінальному провадженні № 0000024 від 15 червня 2022 року .
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1