Справа №760/2677/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва

ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про застосування до підозрюваної:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Миколаївської області, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1
запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000108 від 05.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 301-1 Кримінального кодексу України,

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

психолога ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

04.02.2022 слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят днів до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 04.02.2022 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчу суддю ОСОБА_1 .

Клопотання (з урахуванням наданої у судовому засіданні постанови від 08.02.2022 про уточнення анкетних даних) обґрунтовано наступним:

«У провадженні слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 05.08.2021.
Досудовим розслідування встановлено, що в невстановлений день та час, але не пізніше квітня місяця 2021 року у неповнолітньої ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на виготовлення, розповсюдження та примушування малолітніх осіб до участі у створенні дитячої порнографії, з метою її розповсюдження та отримання матеріальної вигоди, за участю малолітніх дітей ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_10 , 2013 р.н. та ОСОБА_11 , 2011 р.н.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів у невстановлений досудовим розслідуванням час, неповнолітня ОСОБА_5 разом з ОСОБА_9 примусила малолітню ОСОБА_10 , 2013 року, ОСОБА_11 , 2011 року на створення за їх участю протиправного контенту, в сексуальних образах з моделюванням сексуальної поведінки з зображенням їх статевих органів, що відповідно до статті 1 Закону України «Про захист суспільної моралі» відноситься до дитячої порнографії.
Після чого, неповнолітня ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою групою осіб, вигадали сценарій сексуальної сцени, та діючи згідно до розподілених ролей, проводили відео зйомку на невстановлений пристрій, ймовірно на відеокамеру мобільного пристрою.
В подальшому вказані відео файли ОСОБА_9 та ОСОБА_5 розповсюдили через Всесвітню мережу Інтернет на форумі «Rindexxx» в анонімному сегменті мережі інтернету (DarkNet), створене 18.04.2021 року користувачем « ОСОБА_12 ».
Відповідно до висновку експерта від 20.08.2021 року №СЕ -19/111-21/39614-МЗ надані на експертизу чотири графічні файли: «live» (1).jpg, «live (2).jpg», «live (4).jpg», live (5). jpg» та п`ять відео файлів: «live (1).mp4», «live (2).mp4», «live (3).mp4», «live (4).mp4», «live (5).mp4», що містяться на диску для лазерних систем зчитування з маркувальними позначеннями «Verbatim» DVD-R 4.7 GB 16х speed vitesse velocidad 120 min, «MAP643XE09183815 1», «ZE6272 DVR J47F4», відносяться до продукції порнографічного характеру.
Надані на експертизу чотири графічні файли: «live (1). jpg», «live (2). jpg», «live (4). jpg», «live (5). jpg», та п`ять відео файлів: «live (1). mp4», «live (2). mp4», «live (3). mp4», «live (4). mp4», «live (5). mp4», що містяться на диску для лазерних систем зчитування з маркувальними позначеннями: «Verbatim» DVD-R 4,7 GB 16х speed vitesse velocidad 120 min, «MAP643XE09183815 1», «ZE6272 DVR J47F4», відносяться до дитячої порнографії.
Згідно висновку експерта від 09.12.2021 №СЕ-19/111-21/51981-ФП у файлах під назвами «live (1).jpg», «live (2).jpg», «live (4).jpg», «live (1).mp4», «live (2).mp4», «live (3).mp4» та у наданому в якості порівняльного зразка pdf- файлі « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 pdf» із зображенням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зображена одна й та сама особа.
У файлах під назвами «live (5).jpg», відео «live (4).mp4», «live (5).mp4» та у наданому в якості порівняльного зразка pdf- файлі « ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 pdf» із зображенням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зображена одна й та сама особа.
Таким чином неповнолітня ОСОБА_5 підозрюється у виготовленні, розповсюдженні, збуті дитячої порнографії та примушуванні малолітньої особи до участі у створенні дитячої порнографії, вчиненою за попередньою змовою групою осіб, тобто скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 301-1 КК України
У вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Миколаївської області, громадянка України, з середньою освітою, не працюючій, раніше не судимій, зареєстрованій за адресою:

АДРЕСА_2 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 301-1 КК України.
Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними на початку досудового розслідування в кримінальному провадженні доказами:
-Рапортом про виявлення факту розповсюдження дитячої порнографії головного інспектора 1-го відділу 1-го управління Департаменту кіберполіції Національної поліції України ОСОБА_13
-протоколом огляду від 11.08.2021
-висновком мистецтвознавчої експертизи № СЕ-19/111-21/39614-МЗ від 20.08.2021
-висновком портретної експертизи №СЕ-19/111-21/51981-ФП
-іншими матеріали кримінального провадження.
Обґрунтованість повідомленої підозри повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, є підстави вважати, що підозрювана неповнолітня ОСОБА_5 вчинила тяжкий злочин, за скоєння якого відповідно до ч. 4 ст. 301-1 КК України, передбачене покарання у виді арешту на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства на момент обрання запобіжного заходу встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, п. 4 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а сааме підозрювана неповнолітня ОСОБА_5 може вчинити спроби:
- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
- впливати на свідків;
- вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст.184 КПК України під час судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
- усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення вказаного кримінального покарання, що пов`язане з позбавленням волі, неповнолітня ОСОБА_5 може значний термін переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки неповнолітня ОСОБА_5 не працююча, не має постійного джерела доходу, тобто не має міцних соціальних зв`язків, а санкція статті кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється неповнолітня ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років і вона усвідомлює, що у разі визнання судом її винною з урахуванням її особи та те що їй може бути призначене покарання, яке пов`язане із позбавленням волі на значний строк, що не перешкоджатиме останній покинути місце проживання з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення даного злочину, особу підозрюваної неповнолітньої ОСОБА_5 , остання може вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки не має постійного джерела доходу, не працює, суспільно-корисною працею не займається, а тому з метою наживи може продовжити свою протиправну діяльність та вчиняти нові умисні корисливі кримінальні правопорушення й надалі.
- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме зникнути та перебувати тривалий час у розшуку, що підтверджується вищезазначеними матеріалами досудового розслідування.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання не зможуть запобігти ризикам, передбаченим вище, що підтверджуються вищевикладеними обставинами.
Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України, при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прошу врахувати наступні обставини:
- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною вказаного кримінального правопорушення;
- тяжкість покарання, що загрожує неповнолітній ОСОБА_5 у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, в якому вона підозрюється;
- вік та стан здоров`я неповнолітньої ОСОБА_5 . Крім того, питання щодо наявності захворювань, які б вказували про неможливість тримання неповнолітньої ОСОБА_5 під вартою і були підставами для його звільнення встановлюється відповідним висновком лікарської комісії та вирішується у передбаченому законом порядку. Під час досудового розслідування не встановлено будь-яких даних про те, що підозрюваний не може утримуватися в Київському слідчому ізоляторі, не встановленого того, що підозрюваний має хронічні захворювання, що у відповідності до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України віл 15.08.2014 № 1348/5/572 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за № 990/25767.
- відсутність у підозрюваної неповнолітньої ОСОБА_5 місця роботи, її репутацію, а також майновий стан.
Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та його належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Прошу суд врахувати, що міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.
Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Крім того, враховуючи суспільну небезпеку вчиненного злочину та з метою забезпечення громадського спокою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.1991 Лєтельє протии Франції) й запобігання вчиненню подібних злочинів підозрюваним є необхідність обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України передбачає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» (Mangouras v. Spain (Мангурас проти Іспанії) [ВП]; Neumeister v. Austria (Ноймайстер проти Австрії)). Таким чином, Європейський суд з захисту прав людини робить акцент на тому, що застава повинна бути достатньою для того, щоб усвідомлення перспективи втрати застави мотивувало підозрюваного на належну процесуальну поведінку. Враховуючи характер інкримінованого злочину, є підстави стверджувати про те, що перспектива втрати застави у невеликому розмірі може бути неналежною мотивацією для утримання його від переховування від органу досудового розслідування та суду. Орган досудового слідства вважає наявність цих ризиків обґрунтованими, через те, що саме підозрювана неповнолітня ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 301-1 КК України.
Разом з тим, у разі задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваної неповнолітньої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без альтернативи внесення застави».
Враховуючи викладене, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вказаним ризикам, слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги, викладені у клопотанні, просив його задовольнити, вказуючи, що те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 301-1 КК України, що, а також наведені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) підтверджується зібраними у провадженні та доданими до клопотання доказами.

Захисник підозрюваної, як і вона сама, заперечували проти задоволення клопотання, просили у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити. Сторона захисту просила застосувати до підозрюваної запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 8 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 2 вказаної статті покладає обов`язок на слідчого суддю постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 03.02.2022 відповідає вимогам ст. 277 КПК України, за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.

Суд ураховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана могла вчинити дане кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що згідно вимог чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням слідчий вказав на наявність у даному випадку ризиків, передбачених п.п. 1, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України

В обґрунтування ризиків можливості переховування від органу досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином прокурор фактично посилається лише на тяжкість покарання. Між тим, указану обставину суд не може оцінювати в якості ризику, оскільки така обставина повинна бути оцінена судом лише відповідно до ст. 178 КПК України, тобто як додаткові відомості, які посилюють існування певних ризиків.

Тяжкість покарання сама по собі не може бути ризиком, так, в рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Becciev v. Moldova», «Свершов проти України», «Єлоєв проти України», «Тимошенко проти України», «Луценко проти України») наголошувалось, що тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Крім того, суд вважає доречним взяти до уваги пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України» (заява № 74297/11), де суд також встановлював, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Наведена позиція ЄСПЛ свідчить про те, що взагалі будь-які ризики не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), та мають підтверджуватися фактичними даними. Отже, сама по собі тяжкість покарання ще не свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, оскільки суд вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється), то погоджується з існуванням підстав для застосування щодо підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Існування відповідного ризику підтверджується, зокрема, тим, що ОСОБА_5 не працює, та єдиним джерелом її доходу є стипендія, а тому з метою отримання матеріальної вигоди може продовжити протиправну діяльність.

Проте суд наголошує, що ст. 183 КПК України регламентовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, і визначено вичерпний перелік випадків можливості застосування такого заходу.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У судовому засіданні було встановлено, що наразі існують докази, які можуть свідчити про вчинення підозрюваною інкримінованого правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких.

На думку суду, наведені прокурором обставини та докази на їх підтвердження свідчать про доведеність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, як і обставини, передбаченої п. 2, тобто існування ризиків. Але як клопотання, так і пояснення прокурора надані в судовому засіданні не містять конкретних доводів та обґрунтованого мотивування того, що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановлених у судовому засіданні ризиків, тобто обов`язкового елементу для вирішенні питання застосування запобіжного заходу, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

За таких обставин суд позбавлений можливості виконати вимоги п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 196 КПК України, якими передбачено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зокрема зазначає посилання на докази, які обґрунтовують обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя вважає, що прокурором у судовому засіданні не доведено ризик того, що підозрювана ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Достатніх доказів на доведення вказаного ризику стороною обвинувачення не надано.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_5 підозрюється, то суд вважає, що дійсно, в даній ситуації це найбільш вагомий ризик, який підтверджений матеріалами клопотання.

Проте суд вважає, що за умов обізнаності підозрюваної з існуванням щодо неї підозри та перебігу досудового слідства, вона має усвідомлювати, що вчинивши інше кримінальне правопорушення чи продовживши кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, вона лише погіршить свою ситуацію.

Слідчим суддею враховано каяття підозрюваної у судовому засіданні, обіцянку співпрацювати з органами досудового розслідування, не переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, взято до уваги дані про особу підозрюваної, зокрема її вік (неповнолітня), те, що вона має постійне місце проживання та навчання (Вознесенський професійний аграрний ліцей, денна форма навчання, на бюджетному фінансуванні), позитивну характеристику сільського голови за місцем проживання.

Слідчий суддя не може не враховувати, що застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою на стадії досудового розслідування щодо неповнолітньої особи суттєво вплине на перебіг її звичного життя та психоемоційний стан.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що прокурор у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Крім того, суд зауважує, що з урахуванням практики ЄСПЛ, зокрема, позицій, викладених у рішеннях від 25.03.2021 у справі «Авраімов проти України» (заява № 71818/17) та від 09.04.2020 у справі «Дикусаренко проти України»

(заяви № 7218/19 та № 17854/19) під час встановлення того, чи є умови тримання такими, «що принижують гідність» у розумінні статті 3 Конвенції, серйозний брак простору у в`язничних камерах вважається дуже впливовим чинником та може становити порушення як сам по собі, так і в сукупності з іншими недоліками (див. рішення у справі «Муршіч проти Хорватії» [ВП] (<...>) [GC], заява № 7334/13, пункти 96-101 та 136-141, ЄСПЛ 2016). Зокрема у п.п. 48, 49 рішення від 25.03.2021 звернуто увагу на те, що: «у цій справі Уряд не вказав, скільки ув`язнених фактично трималося у камері із заявником, і не спростував його твердження щодо цього або щодо площі камери (див. пункт 32). За цих обставин Суд не може не приділити увагу твердженням заявника і доходить висновку, що у період з 04 травня по 13 серпня 2017 року він перебував у камері, в якій на нього припадало 1,4 кв.м особистого простору, що значно менше мінімального стандарту в 3 кв.м у густозаселеній тюремній камері (див. згадане рішення у справі «Муршіч проти Хорватії» (<...>), пункт 110). Отже, виникає обґрунтована презумпція порушення статті 3 Конвенції (там само, пункт 137), і Уряд не спростував цю презумпцію доводом про існування факторів, здатних належним чином компенсувати гострий брак особистого простору».

Встановивши факт порушення ст. 3 Конвенції, ЄСПЛ у відповідних справах в якості відшкодування, як правило, присуджує заявникам від 4 до 10 тисяч євро.

Отже, вбачається, що звертаючись з клопотанням про застосування такого вагомого та виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, особливо щодо осіб, які підозрюються у вчиненні злочину не пов`язаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування, сторона обвинувачення має в т.ч. довести, що умови ув`язнення відповідатимуть встановленим стандартам, не принижуватимуть гідність особи в контексті ст. 3 Конвенції, тобто становитимуть не менше мінімального стандарту в 3 кв.м на особу у тюремній камері. Проте відповідних підтверджень матеріали клопотання, що є предметом розгляду, не містять.

Проаналізувавши все зазначене в сукупності, на переконання слідчого судді, в даному випадку запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні та відповідатиме як вимогам національного законодавства, так і практиці ЄСПЛ.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

З огляду на викладене, беручи до уваги наявність у підозрюваної місця навчання та постійного місця проживання разом з родиною (матір`ю), враховуючи положення ч. 4 ст. 194 КПК України, вважаю, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , необхідно задовольнити частково, обравши запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 184, 186, 194, 196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 19.00 год. по 07.00 год. наступного дня.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 19.00 год. по 07.00 год. наступного дня.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту визначити в межах строку досудового розслідування: до 03.04.2022 включно.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про необхідність зміни свого місця проживання та/або навчання.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Виконання ухвали доручити органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваній та прокурору.

Строк дії ухвали до 03.04.2022 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1