Справа №463/7145/22
Провадження №1-кс/463/5469/22
УХВАЛА

07 жовтня 2022 р. слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні за № 0000499 від 07.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, -
в с т а н о в и в:
адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 0000499 від 07.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.
В обґрунтування заявленої скарги посилається на те, що слідчий за погодженням з прокурором у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000499 від 07.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку у приміщенні за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 . 6-7.09.2022 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.08.2022 проведено обшук у приміщеннях за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , які належать на праві власності ОСОБА_4 та використовуються у поточній господарській діяльності низки товариств, дані щодо яких відображені в ухвалах слідчого судді на право проведення обшуків (ТОВ «Ніка-Фудс», ТОВ «СГ Агросвіт» та ін.). За результатами проведеного обшуку вилучено майно (комп`ютерна техніка, сухі молочні продукти, фінансово-господарська документація та ін.). 23.09.2022 заявником до ДБР подано клопотання про повернення вилученого під час обшуку майна, відповідь на яке станом на день подачі даної скарги не отримано. Зазначає, що слідчі після проведення обшуків з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у ОСОБА_4 до слідчого судді не звертались. Відтак, слідчий зобов`язаний був повернути власникам тимчасово вилучене майно.
Адвокат ОСОБА_3 та слідчий Державного бюро розслідувань в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд скарги у їх відсутності. Враховуючи положення ч. 3 ст. 306 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у їх відсутності.
Вивчивши та дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Приписами ч. 1 ст.24 КПК України кожному гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Стаття 303 КПК України містить вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені слідчому судді під час досудового розслідування.
Зокрема, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а також у нездійсненні процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Слідчим суддею встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000499 від 07.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.
6-7.09.2022 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.08.2022 проведено обшук у приміщеннях за адресами: АДРЕСА_3 , які належать на праві власності ОСОБА_4 та використовуються у поточній господарській діяльності низки товариств, дані щодо яких відображені в ухвалах слідчого судді на право проведення обшуків (ТОВ «Ніка-Фудс», ТОВ «СГ Агросвіт» та ін.), в ході яких було виявлено та вилучено майно, зазначене у протоколі обшуку від 6-7.09.2022 року.
Згідно з ч. 1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено (ч.2 ст.167 КПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Системний аналіз норм КПК України дає підстави вважати, що вилучене під час обшуку майно є тимчасово вилученим майном, яке при наявності передбачених ст. 98 КПК України ознак може бути визнано речовим доказом або на яке, при наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав, ухвалою слідчого судді може бути накладено арешт.
Відповідно до положень ч. 7 ст.236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Отже, після проведення обшуку, в ході якого слідчим були відшукані і вилучені документи, речі та предмети, які не були прямо зазначені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на обшук, слідчий, прокурор відповідно до вимог ч. 5 ст.171 КПК України, повинен був подати клопотання про арешт майна протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Однак доказів накладення арешту на вилучене майно слідчому судді надано не було, вилучене майно не визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, доказів протилежного слідчому судді не надано.
За змістом ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене, в таких випадках: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.
Відповідно ч. 5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, чи прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
За таких обставин, слідчим суддею встановлено, що у даному випадку майно, вилучене під час проведення обшуку, має статус тимчасово вилученого з огляду на приписи ч. 7 ст.236 КПК України. Крім того, тимчасово вилучене майно не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000499 від 07.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.
Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Положеннями ст.ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ч. 4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.
Разом з тим, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що зазначено у ст.26 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Разом з тим, вимоги передбачені ч. 1 ст.100 КПК України виконані стороною обвинувачення не були, тобто речові докази не повернуті його володільцю.
Із змісту положень ст. 236 КПК України вбачається, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Проте, слідчим не доведено, що вилучене майно під час обшуку має відношення до кримінального провадження.
Крім того, арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуків 6-7.09.2022, в порядку та на підставах, передбачених ч. 5 ст.171 КПК України, накладено не було.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що доводи скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у повній мірі доведені під час розгляду скарги та узгоджуються із наданими слідчому судді доказами та здобутими під час судового розгляду.
В той же час, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі, щодо позбавлення або обмеження права власності.
Разом із цим, будь яких додаткових доводів щодо необхідності продовження утримання тимчасово вилученого майна, слідчими не надано та в ході судового розгляду не встановлено.
Слідчий ДБР, не прибувши до суду та не спростувавши наведені представником заявника обставини, позбавив слідчого суддю можливості взяти до уваги інші обставини, ніж ті, що наведені на обґрунтування скарги.
В силу вимог п. 18 ст.3 КПК України на слідчого суддю покладений обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та законних інтересів осіб.
З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що арешт на вилучене майно ухвалою слідчого судді не накладався, вилучене майно не визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому, вилучене під час проведення обшуків майно, має статус тимчасово вилученого, у зв`язку з чим, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене майно утримується органом досудового розслідування без належної на те правової підстави, а відтак право власності володільців вилученого майна є порушеним і підлягає поновленню.
З огляду на викладене, скарга підлягає задоволенню, а тимчасово вилучене майно поверненню законним володільцям.
Відповідно до ч.2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 8, 22, 26, 167-169, 171, 303, 306, 307, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , - задовольнити.
Зобов`язати уповноваженого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань у кримінальному провадженні № 0000499 від 07.06.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, повернути ОСОБА_4 майно, вилучене слідчими ГСУ ДБР 06-07 вересня на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.08.2022 року (справа № 463/4708/22, провадження 1-кс/463/4397/22) під час обшуку у приміщеннях за адресами: АДРЕСА_1 , 5.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1