Справа № 497/1421/22
Провадження № 1-кс/497/571/22
УХВАЛА
04.08.2022 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого відділення №1 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70000238 від 20.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364 КК України,,
ВСТАНОВИВ:
01.08.2022 року слідчий відділення №1 слідчого відділу Болградського РВП ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді з клопотанням погодженим з прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000238 від 20.05.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

З клопотання вбачається, що відділенням №1 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000238 від 20.05.2022 року попередньо кваліфікованого за ч. 2 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисне з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки державним інтересам, за фактом незаконного скасування посадовими особами Павлівської сільської ради Болградського району Одеської області рішень Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 30.03.1999 року за №9-XXIII, Долинівської сільської ради Арцизького Одеської області від 30.03.1999 року №26-XXIII, якими Арцизькому підприємству по племінній справі у тваринництві надано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 1 038,4468 га.

Встановлено, що п.1 рішення Павлівської сільської ради від 05.10.2021 року за №208-VIII щодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської територіальної громади скасовано рішення Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 30.03.1999 року за №9-XXIII, Долинівської сільської ради Арцизького району Одеської області від 30.03.1999 року №26-XXIII, якими Арцизькому підприємству по племінній справі у тваринництві видано Державні акти на право постійного користування землею.

Вказані земельні ділянки зареєстровано за кадастровими номерами: :01:001:0001; :01:002:0014; :01:002:0013, загальною площею 1 038,4468 га., які на праві постійного користування перебували у Арцизькому підприємстві по племінній справі у тваринництві.

Однак, п.3 рішення Павлівської сільської ради від 05.10.2021 року за №208-VIII щодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської територіальної громади, прийнято рішення про державну реєстрацію вищевказаних земельних ділянок у комунальну власність Павлівської сільської ради, з подальшим внесенням змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, якими власником земельних ділянок за кадастровими номерами: :01:001:0001; :01:002:0014; :01:002:0013 визнано Павлівську сільську раду Болградського району.

Враховуючи, що 27.05.2021 року набрав чинності п.п. а)п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України згідно приписів якого - з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук).

Крім того, беручи до уваги абз. 3 п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, де зазначено, що перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Своїм рішенням посадові особи Павлівської сільської ради, в порушення вказаних вище положень Земельного кодексу України фактично позбавили державне підприємство «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві», засновником якого є Міністерство аграрної політики та продовольства України, права постійного користування земельними ділянками загальною площею 1 038,4468 га., яку можна оцінити приблизно, у 32 209 504 грн., відповідно до інформації викладеної на офіційному сайті Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за посиланням - https://land.gov.ua/informatsiia-shchodo-normatyvnoi-hroshovoi-otsinky-odynytsi-ploshchi-rilli-v-rozrizi-oblastei/ де вказано, що станом на 1 січня 2022 року у нормативній грошовій оцінці по Одеській області нормативна грошова оцінка 1 гектара земель сільськогосподарського призначення складає 31 017 грн.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пункту 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Оскільки вищевказані земельні ділянки відносяться до матеріальних об`єктів, що зберегли на собі сліди незаконної обробки, що підтверджується протоколами огляду від 28.07.2022 року земельних ділянок за кадастровими номерами :01:001:0001; :01:002:0014; :01:002:0013, на яких зафіксовано сліди обробки та техніку, що займалась обробкою земельної ділянки, крім того, факти обробки земельних ділянок підтверджуються допитом свідка ОСОБА_6 , який показав, що працює трактористом у ФГ «Джондір Б» та 31.05.2022 року виконував польові роботи на земельній ділянці поряд із с. Долинівка Болградського району, обробку якої припинив після приїзду працівників поліції, допитом свідка ОСОБА_7 , яка займає посаду директора Арцизької філії ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві», яка показала, 31.05.2022 року невідомими особами здійснювались сільськогосподарські роботи на земельних ділянках державного підприємства «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві», у зв`язку із чим вона звернулась до поліції.

Оскільки п.4 рішення Павлівської сільської ради від 05.10.2021 року за №208-VIII щодо врегулювання питання подальшого використання окремих земельних ділянок на території Павлівської територіальної громади планується проведення поділу земельної ділянки загальною площею 693, 8848 га за кадастровим номером :01:001:0001 на частини розміром 50 га для надання у приватну власність мешканцям с. Зелена Балка та передачі іншої частини у оренду, що призведе до фактичного незаконного відчуження земель державної власності вбачаються підстави для накладення арешту з метою запобігання пошкодження, псування та знищення вказаних земельних ділянок.

Право постійного користування ДП «Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві» земельними ділянками :01:001:0001 площею 693,8848 га, :01:002:0014 площею 313,2355 га, :01:002:0013 площею 31,3265 га. підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії та номером II-ОД №001713 виданого 06.06.2000 року Долинівською сільською радою Арцизького району, державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії та номером II-ОД №001712 виданого 06.06.2000 року Павлівською сільською радою Арцизького району, а також витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, якими власником земельних ділянок за кадастровими номерами: :01:001:0001; :01:002:0014; :01:002:0013, якому вбачаються зміни у суб`єктах речових прав.

В своєму клопотанні слідчий посилається на те, що вказані матеріальні об`єкти, відповідають критеріям зазначеним у 170 КПК України, тому є доцільним накладення арешту на вказані матеріальні об`єкти, як дієвий захід забезпечення кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник розпорядника майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на письмові заперечення надані суду 03.08.2022 року. Зазначив, що станом на сьогодні, на день розгляду клопотання, Павлівська сільська рада є власником земельних ділянок, на які прокурор просить накласти арешт, вказане право зареєстроване в Єдиному державному реєстрі прав власності. Представник вважає, на даному етапі, у даному кримінальному провадження, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання, як арешт земельних ділянок.

Представники орендувачів земельних ділянок - ФГ "Джондір-Б" та ПП "Шанс" в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду клопотання повідомлялися, але про причини свого не з`явлення суду не повідомили, також не надали своїх пояснень та заперечень.

Слідчий суддя вислухавши учасників провадження, перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов висновку що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Звертаючись із зазначеним клопотанням до суду, слідчий просить накласти арешт на 3 земельні ділянки, шляхом заборони Павлівській сільський раді користуватися та розпоряджатися ними, а також заборонити фізичним та юридичним особам, окрім ДП "Одеське обласне підприємство по племінній справі в тваринництві" та його відокремлених підрозділів, користування та розпорядження ними.

У справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії, п.38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що слідчим, як ініціатором клопотання не доведено відповідними та належними доказами необхідність накладення арешту на зазначені земельні ділянки, не доведено можливість будь-ким їх відчуження, розпорядження та/або користування, чи підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, тобто не доведено мету та завдання цього арешту, та неможливість без такого заходу проведення чи утруднення проведення розслідування кримінального провадження.

Та, за умови надання розпорядником майна наявних земельних ділянок в оренді, при не зазначенні прокурором чітких меж земельних ділянок, на які просить накласти арешт, суд позбавлений можливості об`єктивно оцінити обставини викладені у клопотання, забезпечуючи при цьому права інших осіб.

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу доКонвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Оцінивши обставини зазначені в клопотанні, суд дійшов висновку, що клопотання слідчого не обгрутноване, оскільки ним не доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України, тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173,395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого відділення № 1 СВ Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , яке погоджено прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70000238 від 20.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 09.08.2022 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1