ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1880/22 Справа № 202/2239/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слов`янка Межівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, у військовому знанні старший лейтенант, в посаді заступника командира міноментої батареї з морально-психологічного забезпечення 1 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000870,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2022 року задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти строком на 60 днів, тобто до 07 серпня 2022 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в судовому засіданні було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість вчинити ОСОБА_7 спроби переховуватися від суду, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, якій відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання виключено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років; незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, які не допитані судом. При цьому судом враховано дані про особу обвинуваченого.
Розмір застави у даному провадженні не визначався, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу змінити в частині застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведено та не підтверджено доказами.
Вказує, що ОСОБА_7 добровільно з`явився до відділу поліції за першим викликом, де його було затримано; доказів того, що обвинувачений здійснював тиск на когось зі свідків у даному провадженні, прокурором не надано.
На думку захисника, прокурор не довів, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання ОСОБА_7 своїх обов`язків.
Також апелянт зазначає, що в обвинувачений має бойовий досвід, приймав участь у проведенні антитерористичної операції, а також операції об`єднаних сил на сході України, в умовах оголошеного в країні воєнного стану, має бажання реалізувати своє право щодо захисту Вітчизни, тому на думку сторони захисту, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, забезпечить виконання останнім своїх процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється апеляційним судом за відсутності обвинуваченого та прокурора, які клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не направляли, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь головуючого судді, думку захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, перевіривши надані матеріали та обговоривши скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000870 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
09 червня 2022 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_7 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлено під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, не зменшились, не перестали існувати та мають місце, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, з огляду на тяжкість обвинувачення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом.
При цьому апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність та необґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Твердження ж захисника про недоведеність прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, спростовуються наведеним вище.
Не є обґрунтованими і апеляційні доводи сторони захисту про те, що обвинувачений виявив бажання реалізувати своє право щодо захисту Вітчизни в умовах оголошеного в країна воєнного стану, а тому, йому слід змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.
Колегія суддів зазначає, що Законом України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або його зміни з інших підстав від 15 березня 2022 року № 2125-ІХ, встановлено порядок скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби, відповідно до якого обвинувачений має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу і за результатами розгляду клопотання обвинуваченого, прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження з клопотання про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Тобто законодавцем чітко визначено порядок скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби, і це питання під час оскарження ухвали про задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, вирішено бути не може.
Отже, будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 червня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, у кримінальному провадженні № 0000870 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4