У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Чебанової-Губарєвої Н.В. Фаріонової О.М. Кушнірової Т.Б.

за участю секретаря Бурятинської В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_1 Пеліховської І.Л. на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2022 року про відмову в задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 .

Учасники судового провадження:

прокурор Трач Ю.В.,

захисник Пеліховська І.Л.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2022 року відмовлено у задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник Пеліховська І.Л. просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити спільне клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 та звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання, призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2018 р.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник Пеліховська І.Л. вважає, що суд фактично не мотивував, чому сукупність встановлених при розгляді клопотання позитивно характеризуючих ОСОБА_1 даних та його відношення до скоєного, не свідчить про виправлення останнього і не є основою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Не надав оцінки і характеру та мірі злісності допущеного ОСОБА_1 єдиного порушення, яке є погашеним, давності його здійснення та відсутності порушень і стягнень впродовж останніх років відбуття покарання, що свідчить про зміну поведінки в кращу сторону, після застосованих до нього заходів дисциплінарної та виховної дії.

Звертає увагу суду на те, що засуджений ОСОБА_1 , в період відбуття покарання, не був офіційно працевлаштований у виправній колонії з об`єктивних причин, які не залежали від останнього, оскільки в установі була відсутня офіційна робота. При цьому, ОСОБА_1 раніше не судимий, має на утриманні малолітнього сина 2018 року народження, який мешкає спільно з батьками літнього віку, та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має постійне місце проживання, за яким характеризується виключно позитивно.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки заяві ОСОБА_1 , на ім`я керівника установи, про готовність вступити до лав ЗСУ та територіальної оборони, в той час як перебування у колонії обмежує виконання ним військового обов`язку, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло спільне клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 .

З матеріалів провадження та особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_1 засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 17.05.2018 р. за ч. 3 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого протягом всього періоду відбування ним покарання. Позитивні зміни в поведінці засудженого почали відбуватись лише наприкінці 2021 року, тобто у період, який безпосередньо передує настанню пільги на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Таким чином, зміст матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2018 р., що вказує про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно із п. 17 зазначеної постанови, судам рекомендовано ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.

Водночас, сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки, як то, активна участь в суспільному житті, сумлінне виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно її виконує, бережно ставиться до робочого інструменту і не порушує правил техніки безпеки, свідомо бере постійну участь в суспільно-корисній праці, систематично виконує і перевиконує виробничі завдання, якісно виконує доручену роботу і не відмовляється від неї.

Крім цього, не слід забувати, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Тому сама по собі лише належна поведінка, яка полягала у недопущенні порушень режиму утримання, не може бути вирішальним фактором на користь умовно-дострокового звільнення. Вона має буди поєднана із сумлінним ставленням до праці у сукупності.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_1 засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області 17.05.2018 р. за ч. 3 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Строк покарання ОСОБА_1 вирішено обчислювати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання у виді позбавлення волі зараховано строк попереднього ув`язнення з 25.07.2014 р. по 07.02.2017 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.08.2020 р. вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.05.2018 р. відносно ОСОБА_1 , в частині кваліфікації кримінального правопорушення, призначеного строку покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання залишено без змін та вирішено ОСОБА_1 затримати негайно в залі суду для подальшої організації виконання вироку в частині призначеного йому покарання.

На день розгляду судом першої інстанції клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_1 від відбування покарання, останній, із призначених 9 років позбавлення волі, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 72 КК України, відбув більше 3/4 строку покарання призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Відповідно до характеристики, наданої Державною установою «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» від 12.04.2022 р., ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі знаходиться з 04.08.2020 р.

Перебуваючи в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» вимоги встановленого режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав.

З 08.09.2020 р. відбуває покарання у Державній установі «Арбузинська виправна колонія (№ 83)». Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 118 КВК України, не працевлаштований, однак залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов. До праці ставиться сумлінно. Постійно проявляє трудову ініціативу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. При спілкуванні тактовний. Відповідально ставиться до майна установи та предметів, якими користується у побуті та при виконанні дорученої роботи. Здійснює за ними належний догляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Приймає особисту участь в організації виховних заходів які проводяться в установі. Залучений до участі в програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт». Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування, отримує від них посилки.

Згідно довідки про заохочення та стягнення від 12.04.2022 р., засуджений ОСОБА_1 має 2 заохочення та 1 стягнення, які погашене у встановленому законом порядку.

Рішенням комісії Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» від 13.07.2021 р. засудженому ОСОБА_1 відмовлено в застосуванні до нього пільги, передбаченої ст. 82 КК України, у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення.

Отже, ОСОБА_1 як засуджений за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, за весь період відбування покарання з 04.08.2020 року має 2 заохочення 06.01.2022 р. та 06.04.2022 р., разом із тим, 1 раз допустив порушення режиму утримання у 2021 році, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності у виді ДІЗО на 14 діб. І хоча це стягнення є погашеним, проте воно характеризує поведінку засудженого ОСОБА_1 за час відбування покарання та свідчить не про доведення засудженим свого виправлення, а підтверджує належне виконання ним законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та наявність позитивних зрушень лише з кінця 2021 року, тобто безпосередньо перед настанням пільги у виді умовно-дострокового звільнення.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування відносно засудженого ОСОБА_1 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції належним чином врахував умови для такого звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з його висновками в частині того, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки позитивні зміни повинні прослідковуватись протягом всього строку відбування покарання, натомість, в поведінці засудженого ОСОБА_1 позитивні зрушення відбуваються протягом нетривалого проміжку часу, з урахуванням загального строку відбування покарання, а відтак він потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_1 , в тому числі і ті, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 травня 2022 року про відмову в задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Пеліховської І.Л., без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Чебанова-Губарєва Н.В. Фаріонова О.М. Кушнірова Т.Б.