Справа № 461/2264/22
Провадження № 1-кс/461/1644/22
11.05.2022 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію Галицького районного суду м.Львова подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, просить скаргу задоволити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.
На підставі ст.107 КПК України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
12.04.2022 року ОСОБА_3 надіслав до ГУ НП України у Львівській області клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки внаслідок вчиненого кримінального правопорушення загинула його матір /а.с.3/.
Згідно ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Слідчий суддя зазначає, що для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального документу. Разом з тим ч.5 ст.55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Тому, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду даної категорії справ.
Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення слідчого або прокурора про відмову у визнанні потерпілим.
У своєму клопотанні ОСОБА_3 зазначає, що внаслідок вчинення даного кримінального правопорушення загинула ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , що завдало останньому моральної шкоди.
Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова слідчого ОСОБА_8 від 21.04.2022 року є необґрунтованою, оскільки слідчим не перевірено, чи дійсно ОСОБА_4 було завдано моральну шкоду, що є предметом досудового розслідування, не враховано всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, а відтак така підлягає скасуванню.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що скаргу в цій частині необхідно задоволити та скасувати оскаржувану постанову.
У свою чергу, у задоволенні скарги в частині зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілим, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити, оскільки саме правильність застосування слідчим або прокурором норми ст.55 КПК України є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду даної категорії справ.
Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).
Згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст. 55, 56, 94, 220, 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій задоволити частково.
Зобов`язати старшого слідчого СУ ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 12.04.2022 року.
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1