ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 Справа №607/8189/22 Провадження №1-кп/607/1287/2022 м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Тернополі кримінальне провадження №0001704, дані про яке 01.12.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою технічною освітою, одруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
01.12.2021 близько 08 год. 40 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно - справним автомобілем марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , рухався із одним дорослим пасажиром та без вантажу по прилягаючій ділянці шляхопроводу в напрямку вул.Львівська, поблизу спеціального майданчику ГУНП в Тернопільській області, що за адресою: м.Тернопіль, вул.Бережанська, 44Б, зі швидкістю близько 30 км/год. Під час руху водій ОСОБА_6 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3. (б, д) ПДР. В цей час пішохід ОСОБА_5 підійшов до проїзної частини дороги вул.Бережанська на почав переходити дорогу поза межами пішохідного переходу в темпі спокійного бігу в напрямку ресторану «Едем» з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 перпендикулярно до краю проїзної частини дороги.Далі водій ОСОБА_6 продовжував рухатись у вищевказаному напрямку зі сталою швидкістю і в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до зупинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 передньою лівою частиною автомобіля марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження отримав пішохід ОСОБА_5 у виді травми голови у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із численними переломами кісток лицевого черепа двобічно (медіальних (внутрішніх) і латеральних (зовнішніх) стінок обох орбіт з поширенням ліній переломів на малі крила клиниподібної кістки, кісток носа) та кісток його склепіння (втиснений багатоуламковий лобової кістки із пошкодженням зовнішньої і внутрішньої пластинок з його поширенням на стінки однойменної пазухи) і основи (тіла клиноподібної кістки з поширенням лінії перелому на однойменну пазуху, решітчастої пазухи), забиттям речовини головного мозку середнього ступеня (за клінічною класифікацією), крововиливами над твердою мозковою оболонкою лобної частки та під павутинну оболонку обох півкуль головного мозку та у шлуночки мозку. Травма голови супроводжувалась крововиливами у верхньощелепові пазухи однойменної кістки і накопиченням повітря у порожнині черепа. Із зовнішніх ушкоджень в ділянці голови описані численні «забійні» рани лобної ділянки голови (без уточнення локалізації), в деяких записах - рани голови (без уточнення локалізації), синці повік обох очей, садна обличчя (без уточнення локалізації). Крім цього, у ОСОБА_5 лікарями були описані «забійні осадження» ділянки обох колінних суглобів.
Виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння - п.п.2.1, 2.1.1 а/, 2.1.2, 2.1.3 б/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»(МОЗ України, Київ, 1995).
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.12.3 ПДР перебуває у причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 .
За таких обставин, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та дав пояснення, аналогічні викладеним у обвинувальному акті обставинам. Показав, що дійсно 01.12.2021 близько 08 год. 40 хв., керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 по прилягаючій ділянці шляхопроводу в напрямку вул.Львівської, поблизу майданчику ГУНП, що за адресою: вул.Бережанська, 44Б, зі швидкістю приблизно 30 км/год., здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який переходив дорогу поза межами пішохідного переходу.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 01.12.2021 близько 08 год. 40 хв., коли він переходив проїзну частину дороги по вул.Бережанській поза межами пішохідного переходу, на нього здійснив наїзд автомобіль марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 . Також просив врахувати, що обвинуваченим повністю відшкодована завдана кримінальним правопорушенням шкода, у зв"язку з чим претензій до обвинуваченого немає. Просив суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_4 , призначити покарання не пов"язане з ізоляцією від суспільства та не позбавляти його права керування транспортними засобами.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, а також враховуючи, що судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються процесуальних витрат та речових доказів. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Таким чином, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, а також стосуються процесуальних витрат та речових доказів, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 .
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у щирому каятті та визнанні винуватості, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Окремо суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, яка наповнена критичною оцінкою вчиненого та висловленням жалю з приводу вчиненого, а також демонстрацією готовності нести відповідальність за вчинене (повне визнання вини, належна процесуальна поведінка), а також добровільне відшкодування завданої потерпілому злочином шкоди.
Також суд не залишає поза увагою й позицію щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , висловлену під час допиту потерпілим ОСОБА_5 , думка якого хоча і не має переважного значення при прийнятті рішення щодо покарання, втім, не може бути залишена без належної уваги та оцінки і безумовно підлягає врахуванню в сукупності з іншими обставинами. Водночас, суд враховує, що потерпілим цивільний позов до обвинуваченого не пред`явлено.
З огляду на викладене, та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та враховуючи, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23.12.2005 року № 14 при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Суд не знаходить підстав для призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 з огляду на проявлену ним активність у забезпеченні надання медичної допомоги потерпілому, усунення і повне відшкодування заподіяної шкоди. Також враховує, що керування транспортними засобами є засобом пересування, в тому числі до робочого місця та побутових питаннях, а також те, що потерпілий не настоює на застосуванні додаткового покарання, а тому позбавлення цього права, на думку суду, становитиме особистий надмірний тягар для особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Крім того, із урахуванням обставин даної справи, необережну форму вини обвинуваченого, а також того, що потерпілим не висловлено позицію про суворе покарання, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ст.75 КК України й звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України. З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст.75 КК України, суд, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину, взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, під час судового розгляду дав детальні показання щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення, висловив жаль з приводу скоєного, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілому, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
У даному кримінальному провадженні прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги" подано цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 від злочину в розмірі 14458 грн. 82 коп., понесених закладом охорони здоров`я.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.
Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши письмові докази в справі, суд знаходить позовні вимоги прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, при цьому, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Згідно даних довідки директора КНП «Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги» ОСОБА_7 № 1171 від 12.07.2022, потерпілий ОСОБА_5 перебував на лікуванні в КНП «ТМКЛШД» з 01.12.2021 по 12.12.2021 (11 ліжко-днів) з діагнозом «відкрита черепно-мозкова травма; забій головного мозку середнього ступеня; перелом склепіння та основи черепа» та вартість лікування останнього становить 14458,82 грн.
Таким чином, з урахуванням належного підтвердження заявлених прокурором позовних вимог, які, крім цього, визнані обвинуваченим, в силу ст.ст.127-129 КПК України, ст.1206 ЦК України, заподіяна злочином шкода у вигляді витрат на лікування потерпілого підлягає стягненню з обвинуваченого у повному обсязі.
Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.
Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.
Документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.
Долю речового доказу слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.100, 124, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, ст.1206 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік 6 (шість) місяців іспитового строку.
Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 поданого в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги" - задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 в користь місцевого бюджету для перерахування фінансовому управлінню Тернопільської міської ради кошти, витрачені на лікування ОСОБА_5 , в розмірі 14458 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) грн. 82 коп.
На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2021 у справі №607/22378/21 на транспортний засіб марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 .
Речовий доказ: транспортний засіб марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , який згідно постанови слідчого від 02.12.2021 зберігається на майданчику ГУНП в Тернопільській області в м.Тернополі по вул.Бережанській, 44Б, після набрання вироком законної сили, повернути власнику ОСОБА_8 .
Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз згідно Акту здачі-приймання висновку експерта №1305/21-22 від 13.12.2021 в розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 76 коп. та Акту здачі-приймання висновку експерта №1306/21-22 від 13.12.2021 в розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 76 коп.; судової автотехнічної експертизи від 16.06.2022 № СЕ-19/120-22/5419-ІТ в розмірі 1887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) грн. 80 коп.
Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддяОСОБА_1