Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
13 травня 2022 року м. Рівне
Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , законних представників ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесене в ЄРДР за № 0000090 від 18 квітня 2020 року відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Рівне, громадянина України, реєстр. прож. АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працював інженером в ПП "Техноком", одруженого, на утриманні 2 неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИЛА:
18 квітня 2020 року, в світлу пору доби, приблизно о 16 год. 10 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем BMW 520 І, реєстр. номер НОМЕР_1 , зареєстрованим на ім`я ОСОБА_13 , перебуваючи, в порушення п. 2.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), під впливом наркотичної речовини метамфетамін (первітин), рухаючись зі швидкістю приблизно 30-40 км/год на автодорозі Р 77 Рівне-Тучин-Гоща-Вельбівно, зі сторони с. Великий Житин, Рівненського району, Рівненської області у напрямку автодороги Городище-Рівне-Старокостянтинів, де організовано круговий рух, в порушення п. 16.11 та п. 16.12 ПДР не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-2106, реєстр. номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався на головній дорозі, де організовано круговий рух, в результаті чого, допустив з ним зіткнення.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ВАЗ-2106, реєстр. номер НОМЕР_2 , ОСОБА_14 , 2019 р.н., загинула на місці події, а ОСОБА_8 та ОСОБА_10 отримали середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Порушення ОСОБА_6 вимог п.п. 16.11 та 16.12 ПДР знаходяться у прямому безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків.
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 24 січня 2022 р.
Зараховано у строк покарання ОСОБА_6 попереднє ув`язнення починаючи з дня затримання 18 квітня 2020 року - день за день.
Продовжено дію раніше обраного щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 діб - до 24 березня 2022 року. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 23 березня 2022 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів до 21 травня 2022 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз під час досудового розслідування в загальній сумі 13 тис. 239 грн. 02 коп.
Скасовано арешт автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля BMW 520 І, реєстр. номер НОМЕР_1 , накладений ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27.04.2020 р. у справі № 569/6208/20.
Цивільний позов ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , 2011 р.н. до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь:
- ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 400 тис. грн.;
- ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 тис. грн.;
- ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 57 тис. 446 грн. 24 коп. та моральної шкоди - 155 тис. грн.;
- ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн.;
- ОСОБА_12 , 2011 р.н., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 тис. грн.;
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, покликається на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
Вважає, що судом не в повній мірі враховано, що внаслідок порушення обвинуваченим ПДР загинула дитина, отримано двома особами середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також взагалі не враховано факт отримання водієм ВАЗ-2106, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_9 та пасажиром ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень.
Звертає увагу, що вчинення злочину особою, яка перебуває під впливом наркотичних речовин це свідомо безвідповідальне ставлення не тільки до власного здоров`я та життя, а й до здоров`я та життя сторонніх осіб, що істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки злочину.
Зазначає, що обвинувачений під час допиту в суді вказав, що не перебував під впливом наркотичних речовин, неодноразово повідомляв, що водієм ОСОБА_9 допущено порушення ПДР, які стали причиною ДТП .
Сума, яка відшкодована обвинуваченим для потерпілих була надана рідними ОСОБА_6 безпосередньо після вчинення злочину, до того ж ця сума є значно меншою від фактично заявлених позовних вимог.
Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року відносно ОСОБА_6 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В решті вирок залишити без змін.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , законні представники ОСОБА_10 , ОСОБА_9 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі покликаються на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Вважають, що судом при призначенні міри покарання обвинуваченому, в супереч вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, не оцінено належним чином обставини щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину та обставини їх вчинення. Не взято до уваги, що від його злочинних дій настали тяжкі та незворотні наслідки смерть малолітньої дитини, а також двоє потерпілих отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.
На думку потерпілих, судом безпідставно визнано обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілим. В достатній мірі не враховано обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.
Не враховано думку потерпілих щодо призначення ОСОБА_6 найсуворішої міри покарання.
Просять вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілих і прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду є справедливим, обґрунтованим та таким, що відповідає обстановці вчинення злочину, особі винуватого та обставинам справи. Призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів.
Наголошує, що ОСОБА_6 вину у вчиненому визнав, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, високооплачувану роботу, працевлаштований, сім`ю (двоє малолітніх дітей, дружину та матір-інваліда, які перебувають на його утриманні), бездоганну ділову репутацію, заохочення у роботі, добровільно відшкодував завдану злочином шкоду, виключно позитивну характеристику, жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив вперше неумисний злочин, щиро розкаявся, є несудимим та активно сприяв розкриттю та розслідуванню злочину.
Просить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілих і прокурора без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і не заперечив проти часткового задоволення апеляційної скарги потерпілих, потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу і не заперечили проти часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого і захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга потерпілих до часткового задоволення.
Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_14 та тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , в апеляційних скаргах прокурора та потерпілих не оскаржується, сторона захисту апеляційної скарги не подавала, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дотримався вимог закону щодо основних засад призначення покарання.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вимоги цих норм є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.
Норми КК України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримано не було.
Доводи сторони обвинувачення щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.
Так, відповідно до вироку суду першої інстанції, обираючи обвинуваченому ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд зазначив, що враховує обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, який є неумисним, суб`єктивна сторона якого характеризується необережною виною, настання наслідків, у вигдляді смерті дитини, а також заподіяння двом іншим потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень, дані про особу винного, який за місцем проживання, роботи та місцем утримання характеризується позитивно, працевлаштований, раніше не судимий та не притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху, наявність права керування транспортиними засобами, стан його здоров`я, те, що на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одруженого, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей. Враховано також обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, добровільне часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, як матеріальної в сумі 40 000 гривень та і моральної в сумі 100 000 гривень, а загалом 140 000 гривень, а також запевнення підсудного про намір в подальшому здійснювати потерпілим відшкодування. Обставиною, яка обтяжує покарння обвинуваченого судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів. Не залишено без оцінки суду і ставлення обвинуваченого до наслідків злочину, вибачення перед потерпілими та співчуття до них, позиції потерпілих, відомості із досудової доповіді органу пробації. Врахувавши зазначене суд прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши основне покарання ближче до мінімальної межі, а також додаткове покарання на максимальний строк, передбачені санкцією частини статті за інкримінований злочин.
З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, судом не наведено переконливих доводів на обґрунтування прийнятого рішення.
Місцевим судом не дано належної оцінки ступеню тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію ? виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин; суспільній небезпечності злочину та наслідкам діяння: злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, хоча і відноситься до злочинів, вчинених з необережності, однак відноситься до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до непоправних наслідків у виді смерті малолітньої дитини (восьмимісячної, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що стосуються охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності життя і здоров`я людини; отриманню двома потерпілими середньої тяжкості тілесних ушкоджень, грубому порушенню декількох пунктів ПДР, які він як водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку покладає на нього обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб; обставині, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних засобів, що значно підвищує суспільну небезпеку зазначеного кримінального правопорушення.
Судом взагалі залишено поза увагою факт отримання двома потерпілими легких тілесних ушкоджень, що хоча і не утворює самостійний склад кримінального правопорушення, однак є суттєвою обставиною, яка в сукупності підлягає врахуванню, на що наголошує і сторона обвинувачення.
Судом, враховуючи обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, яке як зазначено у вироку суду, заключається у відповідному ставленні до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що підтверджувалося діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, що виразились не лише у визнанні обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні злочину, але й постійному щирому зверненні до потерпілих зі співчуттями, неодноразові вибачення перед ними за скоєне, готовність понести, передбачене Законом покарання, не наданої належної оцінки тому, що обвинувачений ОСОБА_6 заперечував щодо встановленої і визнаної судом обставини, яка обтяжує покарання ? вчинення злочину особою, що перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних засобів.
В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор наголосив, що ОСОБА_6 неодноразово повідомляв, що саме водієм автомобіля ВАЗ-2106, ОСОБА_9 допущено порушення ПДР, які стали причиною даної пригоди. Звернув увагу, що визнання вини під впливом зібраних доказів, не може вважатись обставиною, яка пом`якшує покарання.
Потерпілі при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку в обґрунтування апеляційної скарги вказали, що поведінка обвинуваченого як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду не свідчила про наявність щирого каяття, оскільки обвинувачений змінював свої покази, затягував строки розгляду справи, при перебуванні потерпілої ОСОБА_8 протягом двох місяців в лікарні, ніхто зі сторони обвинуваченого не приходив, вибачення родині потерпілих і співчуття обвинуваченого були висловлені в останніх засіданнях безпосередньо перед винесенням вироку, внаслідок ДТП постраждала вся їх сім`я, загинула восьмимісячна дитина, потерпіла ОСОБА_8 вчилась заново ходити і сидіти. Не заперечили проти добровільного відшкодування після настання події, 20.04.2020 року, 40000 грн. на лікування потерпілої ОСОБА_8 та щодо сплати дружиною обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. 09.06.2020 року, безпосередньо перед розглядом судом клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, проте ця сума є значно меншою від фактично заявлених позовних вимог. Звертали увагу на неврахування судом в достатній мірі обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, зазначаючи, що своїми діями обвинувачений наражав на небезпеку не лише себе, а і всіх оточуючих.
Зазначені вище обставини у своїй сукупності безумовно свідчать про виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону, про нехтування обвинуваченим загальнолюдськими цінностями, загальноприйнятими правилами поведінки, крайню зневагу до людського життя, а відтак про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого, який самовпевнено і безвідповідально керував транспортним засобом при встановлених судом обставинах, що унеможливлює виправлення останнього протягом визначеного судом строку покарання.
За наведеного суд першої інстанції повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів за умови призначення заходу примусу позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції ч.2 ст. 286 КК України.

Тому основне покарання, визначене судом першої інстанції з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між обраним судом та тим розміром покарання, яке б мало бути призначене та яке б не становило «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідало б справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Не знижує тяжкості й небезпечності злочину, вчиненого за наведених обставин, у світлу пору доби, характеристика обвинуваченого у загальносоціальному плані, зокрема і та, на яку звертає увагу сторона захисту в запереченнях на апеляційні скарги прокурора і потерпілих та висловлена позиція самого обвинуваченого в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо жалю з приводу вчиненого і запевнення з приводу відшкодування потерпілим заподіяної шкоди по можливості.

Таким чином, основне покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК не відповідає вимогам статей 50, 65 КК та є явно несправедливим у розумінні ст. 414 КПК внаслідок його м`якості.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.
При цьому, колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд з прав людини зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд з прав людини наголошував, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
За наведеного, зважаючи на встановлені судом першої інстанції обставини, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , враховуючи позитивні характеристики обвинуваченого, часткове добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, думку потерпілих щодо необхідності призначення обвинуваченому максимального покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, не оспорювання обвинуваченим суми частково задоволеного цивільного позову потерпілих, колегія суддів приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших злочинів за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення останньому буде основне покарання, наближене до максимальної межі санкції ч.2 ст. 286 КК України з призначенням додаткового покарання на максимальний строк.
Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
За наведеного, оскаржуваний вирок не може залишатись чинним і підлягає скасуванню в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку, а апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення та частковому задоволення апеляційна скарга потерпілих.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу потерпілих задовольнити частково.
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3