465/2145/22
1-кп/465/1024/22
У Х В А Л А
судового засідання

04.07.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000180 від 06 квітня 2022 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:
у провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № №0000180 від 06 квітня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, що існували на момент обрання і продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому не відпали.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 проти заявленого клопотання заперечив.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію захисника.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за вчинення якого передбачена можливість застосування покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років та ч. 2 ст. 189 КК України, яке відносяться до тяжких злочинів.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Крім цього, у своєму рішенні у справі "W проти Швейцарії" від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд наголошує, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є єдиним критерієм, який враховується при прийнятті рішення про необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслуговують також на увагу доводи прокурора про те, що оцінюючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 та вчинення ним тяжкого кримінального правопорушення, є підстави вважати, що ОСОБА_4 з метою уникнення тяжкого покарання може переховуватись від суду, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, останній не має постійного місця проживання, не працевлаштований.

Тому з урахуванням цих обставин в сукупності із тяжкістю злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 слід вважати доведеною прокурором наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

При цьому, суд враховує, що в ході розгляду клопотання не встановлено медичних протипоказань для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо усіх інших обставин, на які посилається сторона захисту, то їх наявність не підтверджена жодним належним та допустимим доказом і не спростовує висновків суду, викладених вище.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з огляду на вищенаведене, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто, застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_4 на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177,178, 183, 197, 314, 315, 331 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000180 від 06 квітня 2022 року про продовження ОСОБА_4 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 вересня 2022 року.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору після її оголошення та направити начальнику Львівської установи виконання покарань УДПтСУ у Львівській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно Рішення Конституційного Суду від 13.06.2019 № 4-р/2019 вони вправі оскаржити дану ухвалу суду до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1