Номер провадження: 11-сс/813/751/22
Справа № 947/8055/22 1-кс/947/3443/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 21.04.2022, якою в межах кримінального провадження №0000313 від 16.04.2022, відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новомиколаївка Одеської обл., громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого на посаді охоронця ТОВ «ЯВІР 2005», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 16.06.2022, з визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою частково задоволено клопотання ст. слідчого СВ ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, до 16.06.2022.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 744 300 грн.

Мотивуючи оскаржуване рішення, слідчий суддя посилався на наявність встановлених в судовому засіданні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, обставинами вчинення кримінального правопорушення та значну майнову шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 692 000 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню із постановленням нового рішення з таких підстав:

- докази наявності у діях підозрюваного ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину у матеріалах провадження відсутні, наявні ж у них докази є недопустимими;

- в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не обґрунтовано неможливості застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів;

- слідчий суддя не врахував, що ризики заявлені у клопотання слідчого, мають незначний ступінь небезпеки, про що свідчать ті обставини, що підозрюваний ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, міцні сімейні та соціальні зв`язки, постійну роботу, законе джерело доходів, раніше не судимий.

Посилаючись на викладені обставини, підозрюваний ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу, та ухвалити нову, якою клопотання слідчого задовольнити частково, застосувати до нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з 21 год. до 06 год. наступної доби.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зі змісту оскарженої ухвали слідчого судді вбачається, що вона відповідає приписам вищенаведених норм кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався слідчий суддя при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Водночас ч. 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо тверджень підозрюваного ОСОБА_7 на необґрунтованість та недоведеність повідомленої йому підозри, апеляційний суд звернути увагу на наступне.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, СВ ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000313 від 16.04.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме в тому, що він на початку квітня 2022 з співвиконавцем ОСОБА_10 , дізнались від невстановлених осіб розташування терміналу «ibox», приблизну суму грошових коштів всередині терміналу та отримали ключі від нього, що сприяло подальшому виконанню ними таємного викрадення грошових коштів.

Дотримуючись заздалегідь узгодженого плану, 15.04.2022 приблизно о 17 год. 10 хв., ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, продовжили вчинення злочину таким чином, що ОСОБА_7 , залишився неподалік ТЦ «Панорама», розташованого за адресою: м. Одеса, пл. Незалежності, буд. 1, став слідкувати, щоб їх злочинні дії не були помічені, тоді, як на виконання злочинного плану невстановлених досудовим розслідуванням осіб ОСОБА_10 , як виконавець, шляхом вільного доступу, застосувавши заздалегідь заготовлені ключі, відчинив термінал «ibox» ТОВ «Трейдбокс», звідки, таємно, викрав 692 000 гривень НБУ, тим самим спричинивши ТОВ «Трейдбокс» матеріальний збиток на вказану суму.

Після чого, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_10 з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Не погоджуючись із доводами обвинуваченого та сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України на даному етапі підтверджується: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протоколами огляду місця події від 16.04.2022, протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколами огляду відеозаписів, а також іншими матеріалами клопотання.

Враховуючи вимоги п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, доведеність його вини, належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто про його причетність до вчинення злочину за викладених у клопотанні обставин.

Окрім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у разі направлення обвинувального акту до суду, а відтак слідчий суддя як і апеляційний суд позбавлені можливості надавати оцінку доказам причетності ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.

Посилання підозрюваного на недоведеність необхідності застосування відносно нього найсуворішого запобіжного заходу та неможливості застосування біль м`яких заходів апеляційний суд вважає неспроможними та звертає увагу на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК, та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами апеляційний суд встановив його належність в оскаржуваній ухвалі.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, заявлені слідчим існують та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод підозрюваного, оскільки слідчий суддя дотримався при розгляді клопотання слідчого приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.

На думку апеляційного суду, встановлена в ухвалі слідчого судді наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи.

Зокрема, з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчим суддею встановлено з огляду на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у його вчиненні, зухвалий характер вказаного кримінального правопорушення, вчиненого під час воєнного стану, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Враховуючи те, що підозрюваному при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження стануть відомі анкетні дані свідків, які в подальшому будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, слідчим суддею враховано, що характер вказаного кримінального правопорушення, завдана внаслідок його вчинення шкода, організація, а також те, що на теперішній час під час воєнного стану наявна військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, свідчать про те, що підорюваний може вчиняти заходи, спрямовані на недопущення виявлення інших епізодів злочинних дій, а отже існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Встановлена в ухвалі слідчого судді наявність вищенаведених ризиків при розгляді апеляційної скарги не спростована, будь-яких доказів про зменшення або зникнення цих ризиків стороною захисту не надано.

Враховуючи вищевикладене, безпідставними є посилання апелянта на недоведеність необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу та неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Більш того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Окрім того, жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу слідчому судді, як і апеляційному суду надано не було. Застосування запобіжного заходу у вигляді застави, домашнього арешту або особистого зобов`язання є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, та не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Таким чином, на думку апеляційного суду, в цьому випадку суспільний інтерес перебування підозрюваного під вартою, переважає особистий інтерес підозрюваного.

Соціальні зв`язки підозрюваного апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки, на переконання апеляційного суду, місце проживання та роботи, позитивні за ними характеристики не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати існуючі на час постановлення оскаржуваної ухвали ризики.

Апеляцій суд, звертає увагу, що в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, на думку апеляційного суду, в цьому випадку суспільний інтерес перебування підозрюваного під вартою, переважає особистий інтерес підозрюваного.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 21.04.2022 про застосування відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 16.06.2022 із визначенням застави у розмірі 744 300 грн. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4