Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/3291/2022 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2022 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харцизьк Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією усього особистого майна;
- за ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією усього особистого майна;
- за ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією усього особистого майна.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією усього особистого майна.

Вироком суду ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ухвалено взяти обвинуваченого під варту негайно після проголошення вироку і строк відбування ним покарання рахувати з 01 липня 2022 року.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, який в установленому законом порядку не припинив громадянство України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.
Так, 24 лютого 2022 року о 10 годині 00 хвилин громадянин України ОСОБА_7 добровільно прибув до пункту збору мобілізованих «ДНР», чим надав згоду на проходження так званої «військової служби» у підрозділах незаконного збройного формування, створеного, підпорядкованого, керованого та фінансованого російською федерацією, «НМ «ДНР».
24 лютого 2022 року невстановленою особою за невстановлених обставин ОСОБА_7 зарахований до списків особового складу окремого стрілково-снайперського взводу 3 батальйону НОМЕР_1 полку «НМ «ДНР» та йому присвоєно військове звання «рядовий».
Громадянин України ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, в складі окремого стрілково-снайперського взводу 3 батальйону НОМЕР_1 полку «НМ «ДНР» у період з 24 лютого 2022 року до 27 квітня 2022 року з метою виконання загального плану захоплення території України у складі збройних сил російської федерації, із закріпленою зброєю (снайперська гвинтівка ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил російської федерації та «НМ «ДНР», виконував обов`язки «солдата» в різних видах бою та формах його забезпечення, а також забезпечував безпеку контрольних пропускних пунктів, перевірку документів мешканців населених пунктів, які захоплені збройними силами російської федерації під час повномасштабного вторгнення, на предмет виявлення військовослужбовців Збройних Сил України та невдоволених владою «ДНР» осіб, а також здійснення контррозвідувальних заходів з метою збору інформації стосовно пересування броньованої автомобільної техніки та особового складу Збройних Сил України.
Злочинна діяльність ОСОБА_7 була припинена 27 квітня 2022 року військовослужбовцями Збройних Сил України в селищі Момонтове Харківської області.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеності винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, правильності кваліфікації його дій та призначеного покарання, просить вирок змінити та визначити, що строк відбування обвинуваченим покарання слід рахувати з 27 квітня 2022 року.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник зазначає про те, що строк відбування ОСОБА_7 покарання необхідно рахувати з часу припинення його злочинної діяльності військовослужбовцями Збройних Сил України та, відповідно, його затримання, а саме з 27 квітня 2022 року, оскільки з цього часу обвинувачений був обмежений у вільному пересуванні, постійно знаходився від державним контролем спочатку в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», а потім в ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід-1», де з ним проводились слідчі дії.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 : у держаній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану; в участі в терористичній організації; в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, за викладених у вироку обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази стосовно яких в судовому засіданні не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються згідно з правилами, визначеними у ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції статті, що діяла станом на час вчинення обвинуваченим цього злочину) та за ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, що також ніким не оскаржується.

Не оскаржується в апеляційній скарзі і покарання, яке суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 , а тому колегією суддів не переглядається.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про те, що початок строку відбування ОСОБА_7 покарання слід обраховувати з 27 квітня 2022 року, коли була припинена його злочинна діяльність військовослужбовцями Збройних Сил України, оскільки з цього часу він, як військовополонений, був обмежений у вільному пересуванні, знаходився під державним контролем спочатку в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», а потім був переведений до ДУ «Табір для тримання військовополонених «Захід-1», є неприйнятними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами з ч. ч. 1, 5 ст. 4 даного Закону, установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються за потребою у проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з неможливістю доставлення військовополонених безпосередньо до табору для тримання військовополонених, з метою забезпечення їхнього життя та здоров`я такі особи можуть тимчасово перебувати у дільницях для тримання військовополонених, утворених у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України.
Військовополонені, які перебувають у таких дільницях, переміщуються до табору для тримання військовополонених, як тільки таке безпечне переміщення стане практично можливим.

Водночас п. 2 Розділу І Порядку тримання військовополонених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2022 року № 413, закріплено, що табір для тримання військовополонених це установа, що утворюється Мін`юстом для розміщення та тримання військовополонених у період дії на території України воєнного стану, який охоплює воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз наведених вище норм закону свідчить про те, що, всупереч твердженням апелянта, дільниця чи табір для тримання військовополонених не є установою попереднього ув`язнення, що період знаходження військовополоненого в такому таборі, а так само тимчасово в дільниці для тримання військовополонених, не відноситься та не є рівноцінним попередньому ув`язненню (триманню під вартою) у розумінні ч. 5 ст. 72 КК України.

Такі висновки узгоджуються із положеннями ч. 2 ст. 103 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими, відповідно до яких будь-який період перебування військовополоненого під вартою в очікування суду віднімають від загального строку покарання, призначеного військовополоненому, та беруть до уваги під час винесення вироку.

За таких підстав, враховуючи те, що згідно з матеріалами кримінального провадження, зокрема реєстру матеріалів досудового розслідування, в ході слідства до ОСОБА_7 не застосовувались жодні запобіжні заходи, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було обрано для обвинуваченого лише вироком суду першої інстанції 01 липня 2022 року і з цієї дати правильно ухвалено обчислювати йому строк відбування покарання, то вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про необхідність обчислення ОСОБА_7 строку відбування покарання з 27 квітня 2022 року задоволенню не підлягають.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4