Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/714/22
номер провадження 1-кп/368/166/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.09.2022 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000060 від 15.07.2022 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Великі Пріцьки Кагарлицького району Київської області, громадянки України, пенсіонерки, розлученої, освіта середня, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.. 310 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4
- сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_3 , -
в с т а н о в и в:
Статтею 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» передбачено, що обіг наркотичних засобів, включених до таблиці 1 «Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (далі по тексту - Перелік) тобто рослини роду коноплі, включені до «Списку 3» вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону.
Таким чином. Закон допускає наступні випадки законного обігу наркотичних речовин, включених до таблиці 1 Переліку:
-діяльність з культивування рослин, включених до таблиці 1 Переліку, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 15 Закону);
-використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);
-діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону).
Всупереч зазначеним вимогам Закону, ОСОБА_3 в кінці травня 2022 року (точної дати та часу слідством не встановлено) перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , на земельних ділянках розміщених за житловим будинком та сарайним приміщенням виявила рослини роду коноплі, і в цей час у неї виник умисел на їх подальше незаконне вирощування.
Із середини травня до 15 липня 2022 року ОСОБА_3 незаконно вирощувала вказані рослини конопель, а саме: здійснювала культивування та обкошування з метою доведення їх до стадії дозрівання, для подальшого використання у власних потребах.
15 липня 2022 року в період часу з 15 годині 09 хвилин по 15 годину 46 хвилин на території домоволодіння АДРЕСА_1 під час обшуку на земельних ділянках розміщених за житловим будинком та сарайним приміщенням виявлено та вилучено рослини роду коноплі в кількості 58 штуки, які згідно висновку експерта №СЕ-19/111-22/28191-ЗПРАП від 02.08.2022 року відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей - рослини роду коноплі (Cannabis), які ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно вирощувала для власних потреб.
Відповідно до «Списку № 3 рослини, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей» в «Таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Кабінетом Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, рослини роду коноплі, є рослинами, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 310 ч. 2 КК України визнала повністю та пояснила, що вона одного разу їхала в автобусі і їй одна людина розповіла, що конопля лікує багато хвороб. Оскільки вона має ряд захворювань, тому вирішила спробувати полікуватися коноплею. Вона доглядала за кущами коноплі, але не думала, що це заборонено робити. Кається і більше робити такого не буде. Просить призначити їй покарання, що не пов`язане з реальним відбуванням.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 , повністю визнала свою винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюється, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 .

Це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 310 КК України, а саме: незаконне вирощування конопель у кількості п`ятдесят і більше рослин.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місця діяння, у вчиненні якого обвинувачується обвинувачена винна та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченої.

Згідно паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 18 лютого 2014 року обвинувачена ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Великі Пріцьки Кагарлицького району Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину була повнолітньою та є громадянкою України.

Згідно вимоги про судимість № 2032/109/1603/02-22 від 18.07.2022 р. станом на 20.07.2022 року ОСОБА_3 є особою раніше не судимою.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачена ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не зверталася та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачена ОСОБА_3 за психіатричною допомогою не зверталася та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Ржищівської міською радою на гр. ОСОБА_3 . ОСОБА_3 , 1978 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Має загальну середню освіту. Проживає спільно з ОСОБА_5 (чоловік), донькою та онуком. Алкогольними напоями не зловживає, на даний час офіційно не працевлаштована. Пенсіонер по інвалідності. Офіційно зареєстрованих скарг на її поведінку не було. Членами громади характеризується посередньо.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченій ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 2 ст. 310 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Згідно ч. 5 ст. 12 КК України - тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченою ОСОБА_3 , є тяжким злочином.

При призначенні обвинуваченій покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні обвинуваченій покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; дані про особу обвинуваченої, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, має позитивну характеристику та місце постійного проживання, є пенсіонеркою, щиро покаялася, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання та думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченій, а саме: призначення у виді позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України та висновок досудової доповіді, який вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Тому з урахування вищевикладеного суд вважає, що до обвинуваченої можливого застосувати міру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої КК України.
Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженої без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Разом з тим, з огляду на викладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування призначеного судом покарання і у відповідності до ст. 75 КК України за можливе прийняти рішення про звільнення обвинуваченої від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на неї обов`язки.
Що стосується початку відбування покарання, то суд в даному випадку керується п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, згідно з яким іспитовий строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.. 75 КК України (2001 року).
Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових злочинів і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Відповідно до ст.124 КПК України всі судові витрати покладаються на обвинуваченого та підлягають стягненню з неї.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 310 ч. 2 КК України та призначити їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 75 КК України звільнити засуджену ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком один рік, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нею обов`язки.
У відповідності до ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_3 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Контроль за поведінкою засудженої покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем її проживання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , процесуальні витрати на користь держави вартість проведеної судової експертизи № СЕ-19/111-22/28191-НЗПРАП від 01.08.2022 р. в сумі 1132 (одну тисячу сто тридцять дві) грн. 68 коп.
Речові докази по кримінальному провадженню: 58 рослин з самостійними коренями зеленого кольору, що зовні нагадують рослини конопель, які поміщено до двох картонних ящиків та одного поліетиленового мішка білого кольору, споряджено бирками з відповідними написами та скріплено підписами, які передано на зберігання до кімнати речових доказів Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, після набрання вироком законної сили знищити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1