Провадження №1-кп/389/220/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2022 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду міста Знам`янка кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000742 від 05 травня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дмитрівка Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, утриманців не має, офіційно не працює, зареєстрованого місця проживання не має, тимчасово проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 скоїв незаконне проникнення до житла особи (порушення недоторканності житла), незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.
04 травня 2020 року приблизно о 22.55 год. ОСОБА_7 знаходився поряд із домоволодінням, розташованим за адресою АДРЕСА_2 .
Перебуваючи у вказаному місці у ОСОБА_7 раптово виник умисел на незаконне проникнення до житла особи (порушення недоторканності житла), а саме на проникнення до належного ОСОБА_9 житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 .
Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_7 без будь-якого дозволу ОСОБА_9 або інших осіб, усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла, всупереч волі законного володільця, шляхом відчинення вікна проник до вищевказаного будинку ОСОБА_9 , яка ним володіє на законних підставах. Пробувши у вказаному житловому будинку близько 15 хвилин, вчинивши незакінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_4 та спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження, ОСОБА_7 залишив вказане домоволодіння.
Також, 04 травня 2020 року приблизно о 23.00 год. ОСОБА_4 знаходився у житловому будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , де мав статеві зносини з ОСОБА_5 .
В цей час до вказаного будинку проник колишній співмешканець ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , який на ліжку в кімнаті будинку виявив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , після чого на ґрунті ревнощів у ОСОБА_7 раптово виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_4 , тобто умисне протиправне заподіяння його смерті.
З метою реалізації даного умислу, спрямованого на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, взявши зі столу в кухні будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , ніж, повернувся зі вказаним ножем до кімнати будинку та, тримаючи ніж в правій руці, наніс вказаним ножем ОСОБА_4 не менше п`яти ударів в область голови та грудної клітини.
В цей час ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що ОСОБА_7 намагається вбити його, відчинивши двері будинку вибіг на вулицю, внаслідок чого ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, необхідних для доведення злочину до кінця.
Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді множинних ножових поранень грудної клітки зліва з проникненням в грудну клітину, гострого гемопневмоторексу зліва, колото-різаних ран в ділянці голови, геморогічного шоку 1 ступеню, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №48 від 19 червня 2020 року, по тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, а саме вбивства ОСОБА_4 , оскільки останній з місця вчинення злочину втік.
Крім того, 04 травня 2020 приблизно о 23.10 год. ОСОБА_7 знаходився в кімнаті житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 .
Перебуваючи у вказаному місці між ОСОБА_7 та його колишньою співмешканкою ОСОБА_5 на ґрунті ревнощів виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 раптово виник умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи даний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_7 кулаками рук наніс не менше п`яти ударів в область голови та тулубу ОСОБА_5 .
В цей час ОСОБА_5 , намагаючись убезпечити себе від нанесення тілесних ушкоджень, вибігла до подвір`я вказаного домоволодіння, проте ОСОБА_7 , наздогнавши ОСОБА_5 , наніс їй ще не менше п`яти ударів кулаками обох рук та ногами в область голови, тулубу та кінцівок. Після цього ОСОБА_7 , взявши до рук дерев`яну палицю, наніс вказаною палицею ще не менше трьох ударів в область голови та тулубу ОСОБА_5 , яка в цей час намагалась прикриватись руками від ударів.
Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, забійних ран в ділянці голови, тулуба та кінцівок, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 43 від 19 червня 2020 року, по тяжкості відносяться до категорії легких з короткостроковим розладом здоров`я.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125 КК України, визнав повністю. Вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, не визнав, вказав, що наміру на вчинення вбивства, тобто на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_4 не мав. Надав суду показання, відповідно до яких у вказаний в обвинувальному акті день та час проник до домоволодіння по АДРЕСА_2 , в якому раніше мешкав разом із ОСОБА_5 , і яке як йому відомо належить матері колишньої співмешканки ОСОБА_9 . В будинок він проник через відчинену хвіртку на кухні. Потрапивши до кухні будинку, в якому було вимкнене світло, почув, що в кімнаті хтось є. Зайшовши до кімнати, ввімкнув світло і побачив на ліжку ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , між якими відбувався статевий акт. Обурившись побаченим, вибіг на кухню, схопив ніж, і повернувся до кімнати, де перебували ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . Останній став у захисну стійку, запропонував вирішити конфлікт бійкою, замахнувся рукою, мабуть хотів вибити ніж, на що він, захищаючись, вдарив ОСОБА_4 ножем. Після цього між ними відбулась бійка, подробиць якої він описати не може, яка тривала до того часу поки ОСОБА_4 не вибіг з будинку. Що стосується потерпілої ОСОБА_5 , то їй він дійсно наносив тілесні ушкодження як в будинку, так і на подвір`ї, куди остання намагалась від нього втікти. Удари наносив руками і ногами. Умислу на вбивство ОСОБА_4 він не мав, а лише хотів завдати йому фізичного болю, так як сам зазнав через цю ситуацію сильний душевний біль. Все сталося через ревнощі. Подробиць тих подій не пам`ятає, оскільки все відбувалось у стані сильного душевного хвилювання. Вважав, що стосунки з ОСОБА_5 ще можна відновити, неодноразово просив у неї вибачення. При цьому, обвинувачений також відзначив, що мав стосунки з ОСОБА_5 достатньо тривалий час, проживали разом. За час спільного проживання неодноразово сварились, він застосовував до неї фізичне насильство. Зрештою за ініціативою ОСОБА_5 стосунки розірвали, він виїхав з будинку, забрав свої речі, віддав ключі, але мав надію на поновлення стосунків. В скоєному вказує, що кається. Заявлені цивільні позови не визнав за виключенням позову щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_4 ..
Потерпіла ОСОБА_9 надала суду показання, згідно з якими, вона є власником будинку за адресою АДРЕСА_2 , в який проник обвинувачений ОСОБА_7 . Обвинуваченого знає, їх познайомила її дочка ОСОБА_5 , яка з ним раніше проживала . Він від`їздив в зону АТО, потім повернувся до дочки, проживали разом у її будинку, а на Великдень 19 квітня 2020 року вони припинили стосунки. У них стався конфлікт, він побив ОСОБА_5 , вона його вигнала та переїхала до них (батьків). ОСОБА_7 забрав свої речі з будинку, намагався через неї поспілкуватися з ОСОБА_5 , оскільки та не брала слухавку. Прийшов до неї, вона набрала номер дочки, поговорили і обвинувачений пішов. На ранок дочка повідомила, що він її побив.
Потерпілий ОСОБА_4 надав суду показання відповідно до яких з 4 на 5 травня 2020 року він з ОСОБА_5 прийшли до будинку по АДРЕСА_2 , лягли спати, почули гуркіт на кухні, ввімкнулося світло. Потім до них зайшов ОСОБА_7 , він вскочив, став у стійку, сказав «Давай розбиратися», той відповів, що не бачить в цьому сенсу, вийшов на кухню, повернувся через декілька секунд з ножем і почав на нього нападати та різати ножем. Розпочалася бійка, обвинувачений бігав між ним та ОСОБА_5 , не давав вийти з будинку, завдавав в голову удари, різав ножем. Щось викрикував, погрожував вбивством. Вони боролися, падали, лилась кров, свідомості він не втрачав. ОСОБА_7 бив його, потім підбігав до ОСОБА_5 , бив її, потім повертався до нього і так неодноразово. Зрештою йому вдалося втекти від обвинуваченого, він зміг відчинити вхідні двері та вибігти на вулицю. Загалом ОСОБА_7 наніс йому 20-30 ударів ножем, скільки руками не рахував. Удари ножем були цілеспрямовані.
У ОСОБА_5 був поріз на щоці, гематоми на обличчі. ОСОБА_7 був дуже агресивним.
До будинку ОСОБА_7 зайшов не через вхідні двері, так як вони були зачинені з середини на ключ, а заліз через вікно.
Знав, що ОСОБА_10 з обвинуваченим зустрічалася раніше та він її бив, а він просто з нею спілкувався. Коли ОСОБА_7 та ОСОБА_5 припинили стосунки, він почав з останньою зустрічатися. Чув, що ОСОБА_5 неодноразово по телефону повідомляла ОСОБА_7 , що між ними стосунки припинені. До будинку, де жила ОСОБА_5 він в той день прийшов вперше.
Потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що з ОСОБА_7 підтримувала близькі стосунки з 2015 року. Проживали разом однією сім`єю, за адресою: АДРЕСА_2 , у будинку її матері. Він не працював, їх стосунки не ладилися, виганяла його. Повернувся жити до матері, мати померла, повернувся знову до неї. Бив її, погрожував, був дуже ревнивим, вона виганяла неодноразово його, а він знову приходив. Останнім часом жили з ним в різних кімнатах. Після того як побив її на Великдень в 2020 р., вигнала його, він забрав речі з будинку, віддав ключі і пішов. Вона переїхала до своїх батьків. Проживаючи у батьків, розпочала стосунки з ОСОБА_4 . А ОСОБА_7 переслідував її та погрожував. З 4 на 5 травня 2020 року обвинувачений неодноразово їй дзвонив та писав. Відповіла йому, що стосунки між ними розірвано і відновленню не підлягають. Вона з ОСОБА_4 відпочивала в той день у компанії, потім вирішили піти до неї додому на АДРЕСА_2 . Прийшли, займались сексом, почули шарудіння, ввімкнулося світло в коридорі (кухні), залетів ОСОБА_7 , застав їх зненацька. Вибіг на кухню за ножем, знову забіг та без попередження почав наносити удари ножем ОСОБА_4 . Вона на ліжку намагалася одягнутися, зателефонувати на «102», нічого не виходило. ОСОБА_7 повернувся від ОСОБА_4 до неї, стягнув з ліжка і вдарив в голову, потім душив, піднімав за голову, погрожував, кричав. Вона не чинила опору, не мала сил, була в шоці. Потім обвинувачений кинув її, знову побіг до ОСОБА_4 з ножем. Вона намагалася його зупинити, вмовляла. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 боролися. Останній був дуже агресивним. Вхідні двері до будинку були закриті на ключ з середини. При нанесенні ударів ОСОБА_7 кричав, що вб`є. ОСОБА_4 вдалося відчинити двері та вибігти на вулицю. Потім ОСОБА_7 витягнув її на двір, намагався вкинути в зливну яму, але там подвійне дно, він не знав. Вона вибралася, обвинувачений наздогнав її й продовжив бити по голові, в груди, кулаками, палицею, ногами. Потім залишив її, зайшов в дім, вона в цей час перескочила через паркан до сусідів, викликали «102». Коли приїхала поліція, його вже в будинку не було. Запаху алкоголю від ОСОБА_7 вона не відчувала. Раніше коли проживали з ОСОБА_7 , разом, він вже намагався перерізати їй горло, вона зверталася до поліції, але заяву на його вмовляння забрала. Наразі на обличчі залишилися шрами. До будинку ОСОБА_7 заліз через квартирку у вікні в коридорі (кухні).
Свідок ОСОБА_11 надала суду показання, згідно з якими весною, точної дати не пам`ятає, йшла з подругою ввечері (було темно) по вулиці і побачили чоловіка, який лежав в крові, впізнали, це був ОСОБА_4 . Сказав, що це зробив ОСОБА_12 , ще сказав, що там залишилася дівчина і він за неї хвилюється. Викликали швидку, потім вона поїхала з ним у лікарню так як були знайомі, перемотувала йому руку, була кров.
Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілих, допитавши свідка, суд незважаючи на часткове визання обвинуваченими ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, вважає, що його вина повністю підтверджується зібраними у справі доказами, в тому числі й дослідженими у судовому засіданні, матеріалами кримінального провадження, а саме:
- витягом з ЄРДР №10000375, згідно з яким до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2020 року, внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України (т.3 а.с. 3);
- рапортом помічника чергового Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області, від 05 травня 2020 року відповідно до якого, 04 травня 2020 року о 23:53 надйшло повідомлення зі служби «102» про те, що звернулася невідома особа з повідомленням про те, що в АДРЕСА_2 , знаходиться чоловік з тілесними ушкодженнями. (т.3 а.с.5).
- рапортом помічника чергового Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 05 травня 2020 року, відповідно до якого 04 травня 2020 року о 23:55 год. надійшло повідомлення зі служби «102» ОСОБА_5 , про те, що за адресою АДРЕСА_2 , її побив та наніс поранення ножем співмешканець ОСОБА_7 (т.3 а.с. 63).
- протоколом огляду місця події від 05 травня 2020 року та фото таблицями до нього, з яких вбачається, що об`єктом огляду є територія домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Під час проведення огляду вказаного домоволодіння, у кімнатах будинку АДРЕСА_3 виявлено буру речовину схожу на кров. У кімнаті №7 (кухні), а саме на підлозі, виявлено та вилучено лезо від ножа близько 10 см. Змив РБК вилучено з поверхні підлоги кім.№8 будинку та поверхні ганку будинку. Також вилучено контрольні змиви РБК (т.3 а.с.13-21).
- протоколом проведення слідчого експерименту від 17 червня 2020 року та відеозаписом до нього, з яких вбачається, що 17 червня 2020 року з 15 год. 24 хв. по 15 год. 32 хв. було проведено слідчий експеримент за адресою: АДРЕСА_2 за участю потерпілого ОСОБА_4 , під час якого останній показав та розказав про обставини події (а.с.22-27);
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05 травня 2020 року, під час якого у ОСОБА_7 виявлено та вилучено шорти зі слідами речовини бурого кольору (т.3 а.с. 50-51);
- постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання, з якої вбачається, що в рамках розслідування даного кримінального провадження були оглянуті: футболка синього кольору в розірваному стані із слідами речовини бурого кольору, лезо ножа із слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору, вилучені 05 травня 2020 року в ході проведення огляду місця події території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; шорти із слідами речовини бурого кольору, вилучені в ході проведення особистого огляду ОСОБА_7 під час затримання в порядку ст.308 КПК України. Вказані речі приєднані до кримінального провадження як речові докази (т.3 а.с. 36).
- висновком експерта №48, складеним в результаті проведення Знам`янським відділенням СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ, на підставі постанови слідчого від 03 червня 2020 року, судово-медичної експертизи у період з 03 по 19 червня 2020 року постраждалого ОСОБА_4 , відповідно до якого, згідно даних медичної документації (медична карта стаціонарного хворого №1700) у ОСОБА_4 мались тілесні ушкодження у вигляді множинних ножових поранень грудної клітки зліва з проникненням в грудну клітину. Гострий гемо пневмоторакс зліва. Колото-різані рани в ділянці голови. Геморологічний шок Іст. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися в один час від дії предмету, який мав колюче-ріжучі властивості, яким міг бути ніж, та не менше як від 5-ти травматичних впливів, могли утворитися в строк та при обставинах, вказаних в установчій частині постанови, та згідно правил проведення судово-медичних експертиз, за тяжкістю відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент утворення. Враховуючи локалізацію колото - різаних ран на тілі, найбільш вірогідне взаємне розташування нападаючого та потерпілого під час спричинення тілесних ушкоджень обличчям до обличчя чи близько до такого (т.3 а.с.36-39);
- додатковою судово медичною експертизою до висновку експерта №48, проведеною 19 червня 2020 року Знам`янським відділенням СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ, на підставі постанови слідчого від 19 червня 2020 року, в якій вказано, що ознайомившись із протоколом проведення слідчого експерименту від 17 жовтня 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_4 , можна сказати, що тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран на тілі ОСОБА_4 (висновок експерта №48 від 19 червня 2020 року) могли утворитися в строк та при обставинах, на які указував потерпілий під час проведення слідчого експерименту (т.3 а.с. 42).
- висновком експерта №46, складеним в результаті проведення Знам`янським відділенням СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ, на підставі постанови слідчого від 06 травня 2020 року, судово-медичної експертизи у період з 07 по 08 травня 2020 року ОСОБА_7 , відповідно до якого, при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень таких як садна, синці, рани не виявлено (т.3 а.с.43-44).
- висновком експерта №343, складеним 15 травня 2020 року в результаті проведення КЗ «Кіровоградське обласне бюро СМЕ» ДОЗ Кіровоградської облдержадміністрації, на підставі постанови слідчого від 12 травня 2020 року, судово -медичної експертизи зразка рідкої крові потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до якого, кров потерпілого ОСОБА_4 належить до групи 0аВ за ізосерелогічною системою (т.3 а.с. 48-49).
- висновком експерта №346, складеним в результаті проведення КЗ «Кіровоградське обласне бюро СМЕ» ДОЗ Кіровоградської облдержадміністрації з 15 по 22 травня 2020 року, на підставі постанови слідчого від 12 травня 2020 року, судово медичної експертизи двох марлевих тампонів-змивів з поверхні ганку будинку та з підлоги кімнати з місця події, згідно з яким на двох марлевих тампонах-змивах з ганку будинку (об`єкт 1) і з підлоги кімнати з місця події (об`єкт 2) знайдено сліди крові людини. Кров в даних об`єктах може походити від особи (осіб) групи 0аВ і може належати потерпілому ОСОБА_4 (т.3 а.с.50-52);
- висновком експерта №345, складеним в результаті проведення протягом 22 травня 02 червня 2020 року КЗ «Кіровоградське обласне бюро СМЕ» ДОЗ Кіровоградської облдержадміністрації, на підставі постанови слідчого від 12 травня 2020 року, судово - медичної експертизи шортів підозрюваного ОСОБА_7 , зразка крові на марлі потерпілого ОСОБА_4 , згідно з яким на шортах підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкти №№1-5) знайдено кров людини, та при визначені групової належності цієї крові за системою АВ0 виявлено лише антиген Н, що передбачає групу 0аВ. Таким чином отримані результати свідчать про те, що кров у об`єктах №№1-5 може походити від потерпілого ОСОБА_4 (т.3 а.с. 53-55);
- висновком експерта №344, складеним в результаті проведення протягом 21 травня 02 червня 2020 року КЗ «Кіровоградське обласне бюро СМЕ» ДОЗ Кіровоградської облдержадміністрації, на підставі постанови слідчого від 12 травня 2020 року, судово - медичної експертизи, відповідно до якої на футболці синього кольору, вилученій при огляді місця події знайдено кров людини, яка може походити від потерпілого ОСОБА_4 (т.3 а.с. 56-58);
- висновком експерта №43, складеним в результаті проведення Знам`янським відділенням СМЕ Кіровоградського обласного бюро СМЕ, на підставі постанови слідчого від 05 травня 2020 року, судово-медичної експертизи у період з 06 травня по 19 червня 2020 року постраждалої ОСОБА_5 відповідно до якого, при судово - медичному обстеженні та згідно даних медичної документації (медична картка стаціонарного хворого №1701) у ОСОБА_5 мались тілесні ушкодження у вигляді синців та садин, забійних ран в ділянці голови, тулуба, кінцівок які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, та не менше як від 20-ти травматичних впливів, могли утворитися в один час, в строк та при обставинах, вказаних в установчій частині постанови, та за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я (т.3 а.с.66-68);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 17 червня 2020 року та відеозаписом до нього, з яких вбачається, що 17 червня 2020 року з 14 год. 56 хв. по 15 год. 16 хв. було проведено слідчий експеримент за адресою: АДРЕСА_2 за участю потерпілої ОСОБА_5 , під час якого остання показала та розказала про обставини події (т.3 а.с. 69 75);
- копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2016, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.10.2016, які підтверджують право власності ОСОБА_9 на будинок АДРЕСА_2 .
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №241 від 09 червня 2020 року, досліджуваний ОСОБА_7 під час інкримінованого правопорушення з урахуванням рівня розумовго розвитку та індивідуально психологічних особливостей розумів характер, факт, зміст своїх дій, керував ними та в подальшому може давати покази органу досудового слідства. Під час досліджуваної ситуації інкримінованого правопорушення досліджуваний ОСОБА_7 , в стані фізіологічного афекту не знаходився. Під час досліджуваної ситуації інкримінованого правопорушення досліджуваний ОСОБА_7 знаходився в стані стресу, емоційного збудження, що має причинно-наслідковий зв`язок з інформацією про зраду співмешканки (а.с. 59-62).
Наведені вище докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість і достатність. Зазначені докази не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, в своїй сукупності викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого, і їх можливо взяти судом до уваги при ухваленні судового рішення.
Належність та допустимість письмових доказів у судовому засіданні не спростовано, докази сторони обвинувачення були у встановленому порядку відкриті. Вимоги ст.ст. 92, 93 КПК виконано, а тому вони можуть бути оцінені судом в порядку ст. 94 КПК та покладені в основу вироку.
Показання обвинуваченого щодо обставин та механізму нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , в цілому співпадають з показаннями потерпілого ОСОБА_4 .
Суд критично оцінює твердження обвинуваченого, про те, що він не мав умислу на вчинення вбивства тобто на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_13 та доводи його захисника про необхідність перекваліфікації дій його підзахисного з ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, на ч.1 ст.121 КК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.115 КК України та п.п.4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, діяння передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Згідно зі ст.15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
При цьому норма ст.15 КК України розрізняє закінчений та незакінчений замах на кримінальне правопорушення. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але воно не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Незакінченим замахом на вчинення кримінального правопорушення, якщо особа виконала не усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але воно не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Якщо умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13 лютого 2020 року в справі №164/1826/17 (провадження № 51-6292 км 19).
Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з частиною другою статті 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 569/2944/16-к (провадження № 51-4894км18).
Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією та становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, за наявності цілі досягнення суспільно - небезпечного результату. Про наявність прямого умислу можуть свідчити конкретні діяння винної особи, які завідомо для нього мали потягти за собою смерть потерпілого і не призвели до бажаного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.
Суд ретельно дослідив докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема судом враховано спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілих, що передувала події, їх стосунки.
Зокрема, судом з`ясовано, що ОСОБА_7 на ґрунті ревнощів проник до чужого будинку, свідомо у одній із кімнат будинку взяв кухонного ножа, та почав наносити ним цілеспрямовано численні удари потерпілому ОСОБА_4 в область грудної клітини та голови, при цьому погрожував вбивством.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у ОСОБА_4 мались тілесні ушкодження у вигляді множинних ножових поранень грудної клітки зліва з проникненням в грудну клітину. Гострий гемо пневмоторакс зліва. Колото-різані рани в ділянці голови. Геморологічний шок Іст. За тяжкістю відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент утворення.
Також судом враховується підставу припинення нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілому, а саме, що ОСОБА_14 вдалося відкрити вхідні двері в будинку та втекти на вулицю, при цьому обвинувачений не намагався наздогнати його лише з тої причини, що в будинку залишалася потерпіла ОСОБА_9 , яка і була об`єктом ревнощів для обвинуваченого, тож він переключився на неї і продовжив завдавати їй тілесні ушкодження.
Таким чином, характер і динамічність дій обвинуваченого, його поведінка під час вчинення злочину, вибір знаряддя злочину, завдання ним множинних цілеспрямованих ударів ножем в область грудної клітки та голови, та їх припинення за вказаних вище обставин, в сукупності свідчить про те, що обвинувачений у цьому випадку діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, однак не вчинив усіх необхідних дій, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть останнього. Однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від волі обвинуваченого, тому що потерпілий втік і йому своєчасно була надана необхідна медична допомога.
Водночас, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого щодо вчинення ним злочину у стані сильного душевного хвилювання як підставу для перекваліфікації його дій за ст. 116 КК України, виходячи з наступного.
Стан сильного душевного хвилювання визначається п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 № 2 як емоційний стан винного, який значною мірою знижує його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними . У психологічній науці цей стан іменується фізіологічним афектом і розглядається як надзвичайно сильний, особливо виражений, короткочасний емоційний стан, що бурхливо протікає, пов`язаний із кардинальною зміною важливих для суб`єкта життєвих обставин, супроводжуваний різко вираженими психофізіологічними проявами та змінами, що дає непідлеглу свідомому вольовому контролю розрядку в дії. Іншими словами, він виводить психіку людини зі звичайного стану, гальмує свідому інтелектуальну діяльність, до певної міри порушує виборчий момент у мотивації поведінки, утрудняє самоконтроль, позбавляє людину можливості твердо й усебічно зважити наслідки своєї поведінки. У стані афекту здатність усвідомлювати фактичний характер і суспільну небезпеку своїх дій, а також керувати ними значною мірою знижена, що є однією з підстав для визнання здійсненого в такому стані злочину менш суспільно небезпечним, чим злочин, здійснений у спокійному стані психіки.
Статтею 116 КК України (у редакції на момент вчинення злочину) передбачено відповідальність за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
Однак в ході судового розгляду не було встановлено факту жорстокого поводження, або такого, що принижує честь і гідність обвинуваченого, тим більше систематичного характеру, зі сторони потерпілих, в правовому значенні цих термінів. При цьому, суд враховує конкретні обставини справи, передумови вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, взаємовідносини учасників справи до вказаних подій, привід, через який ОСОБА_7 вчинив відповідні кримінальні правопорушення, а також зважає на суб`єктивне сприйняття винним відповідних обставин. Як з`ясовано в ході судового розгляду, стосунки між обвинуваченим і потерпілою ОСОБА_5 були припинені, хоч обвинувачений і мав надію на їх поновлення. Таким чином потерпіла ОСОБА_5 мала право влаштовувати особисте життя на власний розсуд. Тож ситуація, що відбулась між учасниками конфлікту, поведінка потерпілих, які усамітнилась і ніяким чином не провокували обвинуваченого на створення для нього психотравмуючої ситуації, з боку стороннього спостерігача, не може сприйматись як така, що якимось чином могла принизити гідність обвинуваченого. Водночас, наміри обвинуваченого, який незаконно проник до чужого домоволодіння, враховуючи спосіб такого проникнення і час доби, явно були розраховані на те, щоб зненацька застати потерпілих й влаштувати над ними розправу, що вказує на те, що обвинувачений мав заздалегідь задуманий певним чином план, що виключає афективність його дій.
Разом з цим, судом встановлено, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта №241 від 09 червня 2020 року, досліджуваний ОСОБА_7 під час інкримінованого правопорушення з урахуванням рівня розумового розвитку та індивідуально психологічних особливостей розумів характер, факт, зміст своїх дій, керував ними та в подальшому може давати покази органу досудового слідства. Під час досліджуваної ситуації інкримінованого правопорушення досліджуваний ОСОБА_7 , в стані фізіологічного афекту не знаходився.
В силу наведеного суд відхиляє доводи сторони захисту про неправильну кримінально-правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 .
Отже, аналізуючи та оцінюючи всі докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_7 доведеною, а його дії правильно кваліфікованими за ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, як незаконне проникнення до житла особи (порушення недоторканності житла), незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а також умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, які закон класифікує як проступки та особливо тяжкий злочин, обставини при яких було вчинено кримінальні правопорушення, особу ОСОБА_7 , а саме те, що він раніше не судимий (доказів протилежного в ході судового розгляду до суду не представлено), офіційно не працює, утриманців не має, не одружений, позитивно характеризується, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.
При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018року у справі №559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Невизнання вини не може свідчити про активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом також не встановлено.
Враховуючи тяжкість скоєних ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд вважає, що за спрямованістю поведінки, обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання і можливості застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає. Тому з урахуванням наведених обставин справи, зважаючи на поведінку обвинуваченого як в момент так і після скоєного злочину, особу ОСОБА_7 , саме таке покарання є необхідним та буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень зі сторони обвинуваченого.
Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової позиції.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Розглядаючи два цивільні позови прокурора, подані в інтересах держави в особі Знам`янської міської ради Кіровоградської області та Комунального некомерційного підприємства Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.3 ст.1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Згідно зі ст.88 Бюджетного кодексу України міська лікарня фінансується за рахунок коштів міського бюджету.
Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених коштів з винних осіб до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 16 липня 1993 №545, передбачено, що сума коштів, які підлягають відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та щоденної вартості його лікування.
Вартість стаціонарного лікування потерпілої ОСОБА_5 підтверджується розрахунком вартості ліжко-днів по КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» (т.1 а.с. 67).
Вартість стаціонарного лікування потерпілого ОСОБА_4 підтверджується розрахунком вартості ліжко-днів по КНП «Знам`янська міська лікарня ім.А.В.Лисенка» (т.1 а.с. 114).
Виходячи з вищенаведеного, позови прокурора до обвинуваченого про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від злочину ґрунтуються на законі, є обґрунтованими, і підлягають задоволенню.
Крім того, в даному кримінальному провадженні, потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому вона просить стягнути з обвинуваченого 70000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 1733 грн. 49 коп. заподіяної майнової шкоди.
В судовому засіданні обвинувачений позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав, пояснив, що в нього немає коштів на їх відшкодування.
Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка його заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності й справедливості.
За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки.
Так, зідно з практикою Європейського суду з прав людини яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
Суд, погоджується з доводами цивільного позивача ОСОБА_5 , що внаслідок завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень за встановлених судом обставин, вона зазнала моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, та психологічних (моральних) стражданнях, хвилюваннях та виходячи з обґрунтування заподіяних моральних збитків, характеру вчиненого злочину, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, зважаючи на вимоги розумності та співмірності, приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково, - в сумі 30000 грн.
Отже, цивільний позов ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_7 в частині відшкодування, завданої кримінальним правопорушенням, майнової шкоди, яка полягає в придбанні нею лікарських засобів та медикаментів на лікування, з урахуванням встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_7 , положень ст.ст. 1166, 1177, ч.1 ст.1195 ЦК України та доданих доказів на підтвердження понесення цих витрат (фіскальних чеків) підлягає задоволенню частково на суму, яка підтверджується документально (т.1 а.с. 45) та складає 750 грн. 10 коп.
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст.368,373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.125, ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання: за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеженням волі на строк до двох років; за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеженням волі на строк до одного року; за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Згідно з ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили, строк відбування покарання відраховувати з 18 серпня 2022 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, до строку позбавлення волі ОСОБА_7 зарахувати строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення один день позбавлення волі, за період з 05 травня 2020 року по день набрання законної сили даним вироком суду.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, Комунального некомерційного підприємства «Знам`янська міська лікарня імені А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради 2778 (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) грн. 84 коп. в рахунок відшкодування понесених лікарнею витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області, Комунального некомерційного підприємства «Знам`янська міська лікарня імені А.В.Лисенка» Знам`янської міської ради 3661 (три тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 44 коп. в рахунок відшкодування понесених лікарнею витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_4 .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 750 грн. 10 коп. (сімсот п`ятдесят грн. 10 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30 000 грн. (тридцять тисяч грн.) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: футболку синього кольору в розірваному стані зі слідами речовини бурого кольору, лезо ножа зі слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору, вилучені 05 травня 2020 року під час проведення огляду місця події - території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , шорти зі слідами речовинибурого кольору, вилучені 05 травня 2020 року під час проведення особистого огляду ОСОБА_7 під час затримання в порядку ст.208 КПК України, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів при Знам`янському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення, для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1