07.09.2022
Справа № 331/6951/21
Провадження № 1-кп/331/226/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0001564 від 27.09.2021 року з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є фізичною особою-підприємцем, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
27 вересня 2021 року близько 19 години 15 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «BMW-520I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині Прибережної магістралі, від вул. Фортечної в напрямку вул. Запорізької в м. Запоріжжі, в межах середньої смуги руху. При цьому, швидкість руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_3 , згідно висновку судової фототехнічної експертизи № СЕ-19/108-21/11776-ФП від 05.11.2021 знаходилась в інтервалі від 107,10 км/год. до 113,72 км/год, що більш ніж вдвічі перевищує максимально дозволену швидкість руху на даній ділянці проїзної частини 50 км/год.

В цей же час, пішохід, ОСОБА_9 маючи об`єктивну можливість виявити регульований світлофором пішохідний перехід, який розташований на перехресті Прибережної магістралі з вул. Запорізькою, та здійснити перетин проїзної частини по ньому, вказаних заходів не вжив, внаслідок чого, діючи в порушення вимог правил безпеки дорожнього руху, поблизу буд. 2-А що по вул. Запорізькій, вийшов з розділювальної смуги на проїзну частину Прибережної магістралі, рухаючись при цьому зліва-направо за напрямком руху автомобіля «BMW-520I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перетинаючи її в невстановленому для цього місці спочатку кроком, в подальшому бігом, а згодом зупинившись в місці наїзду.

Під час подальшого руху, водій ОСОБА_3 продовжуючи рух зі значним перевищенням максимально дозволеної швидкості руху, маючи об`єктивну можливість виявити на проїзній частині Прибережної магістралі пішохода ОСОБА_9 , та при умові руху з дозволеною швидкістю зупинити керований транспортний засіб до місця наїзду шляхом негайного вжиття заходів направлених на зменшення швидкості аж до повної зупинки, завчасно вказаних заходів не вжив, внаслідок чого скоїв на нього наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_4 помер в приміщенні КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР під наглядом лікарів.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 5175 від 30.09.2021, смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок з переломами кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку. При експертизі трупа ОСОБА_9 були виявлені наступні ушкодження:

-відкрита черепно-лицьова травма - садна, синці та рани на голові з крововиливами у м`які тканини, що підлягають; субарахноїдальні крововиливи по всіх поверхнях мозку; відкритий перелом лівої виличної кістки, переломи стінок очниць та стінок пазух черепа;

- закрита тупа травма тулубу - садна на тулубі; крововиливи у м`яких тканинах тулуба (на правій бічні поверхні та на задній поверхні справа); закритий фрагментарний перелом правої лопатки; перелом грудини; переломи ребер; закритий перелом гребеню правої здухвинної кістки; розрив правого крижово-здухвинного з`єднання; закритий перелом правої лобкової кістки) забій легенів на рівні коренів, розрив плеври та тканини правої легені; розрив правої нирки; крововиливи у приниркову жирову клітковину, у клітковину заднього середостіння; два під капсульних ушкодження печінки;

- синці, садна та рани на кінцівках з крововиливами у м`які тканини; закритий пелехом правої плечової кістки у верхній третині.

Всі ушкодження, які виявлені при експертизі трупа ОСОБА_9 у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що викликали загрозливий для життя стан (шок), полягають в прямому причинному з настанням смерті, утворилися незадовго до надходження ОСОБА_9 в стаціонар.

Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами, відповідно до яких:

-п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

-п. 12.9.: «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "і" пункту 30.3 цих Правил.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 12.4, 129 б) Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертною (спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо- транспортних пригод» № СЕ-19/108-21/13385-ІТ від 08.12.2021, з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом своєчасного застосування заходів гальмування керованого ним транспортного засобу при русі з дозволеною у населеному пункті швидкістю.

В діях пішохода ОСОБА_9 маються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, а саме порушення п.п. 4.1, 4.14 а), б), г), ґ), д), відповідно до яких:

- п.4.1 «Пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху»;

- п. 4.14 Пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;

г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;

ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху;

д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

При цьому перераховані порушення вимог Правил дорожнього руху пішоходом ОСОБА_9 в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, не перебувають.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся та пояснив суду, що 27 вересня 2021 року у вечірній час він рухався по вул. Набережна магістраль, він дуже поспішав, оскільки повинен був привезти ліки для свого сина, який хворів на коронавірус. Несподівано він побачив на дорозі пішохода, який вийшов на проїзну частину у непередбаченому місці, але не встиг вчасно загальмувати, внаслідок чого стався наїзд, від отриманих травм пішохід помер. Він залишався на місці пригоди до приїзду працівників поліції, викликав своїх родичів, які поїхали до лікарні, щоб надати матеріальну допомогу потерпілому. У стані сп"яніння він не перебував, повністю визнає свою провину та приносить свої співчуття потерпілим. Станом на сьогодні відшкодував по 100 тисяч гривень кожній потерпілій суми моральної шкоди та готовий виконувати рішення суду про визначення остаточного розміру моральної шкоди, але вважає, що 400000 грн. не відповідає вимогам розумності. Просив суд не застосовувати до нього суворе покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства та не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки використовує автомобіль для заробітку т.я. є приватним підпприємцем та єдиним годувальником у родині.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї провини у вчинені кримінального правопорушення, судом, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його необережні дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив необережний тяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є фізичною особою- підприємцем, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, своїми правдивими показаннями активно сприяв розкриттю злочину та встановленню істини у справі, в добровільному порядку частково відшкодував родичам загиблого моральну шкоду на суму 100000 грн. кожній.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, беручи до уваги думку представника потерпілої,який не наполягав на реальному позбавленні волі обвинуваченого, суд вважає за можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 основне покарання в межах санкції статті, за якою кваліфікуються його діяння із застосуванням положень ст. 75 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, враховуючи встановлені експертом порушення Правил дорожнього руху і у діях пішохода, використання транспортного засобу обвинуваченим за характером його роботи та необхідність утримувати родину та вживати заходи для відшкодування завданої ним шкоди, суд приходить до висновку, що додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспорним засобом застосуванню не підлягає.

Потерпілою ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА`на її користь матеріальної шкоди в розмірі 28 485,00 гривень, та моральної шкоду в розмірі 400 000 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що їй була завдана матеріальна шкода внаслідок смерті її батька, в результаті ДТП, яка відбулась 27.09.2021 року за участі та з вини водія ОСОБА_3 . В результаті вказаних подій потерпіла ОСОБА_10 у зв`язку із похованням батька понесла витрати на ритуальні послуги у сумі 20 400 грн., на проведення поминального обіду в сумі 8 085 грн. Отже, всього ОСОБА_10 понесла витрати на загальну суму 28 485 грн. Крім того, позивачу ОСОБА_10 було заподіяно моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 400 000 грн.

Потерпілою ОСОБА_11 заявлено цивільний позов стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень, обґрунтовуючи позовну заяву тим, що ОСОБА_9 (її чоловік) був основним годувальником у сім`ї, здійснював над нею опіку та утримував її,оскільки вона є інвалідом третьої групи з дитинства та з урахуванням хвороби (порушення зору) не має можливості працювати з метою самозабезпечення.

При вирішенні цивільних позовів суд керується наступним.

Ухвалою суду від 09.06.2022 року було залучено в якості співвідповідача ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА».

Представник ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» надав до суду відзив на вищевказані позовні заяви, в якому вказав, що 20.09.2021 року між страхувальником ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205972126. Зазначив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулись до страхової компанії із заявою про відшкодування витрат на поховання від 30.11.2021 р., проте оскільки ДТП розглядається в кримінальній справі страховиком було відкладено розгляд заяви. Крім того, до заяви не було додано копію свідоцтва про смерть. Крім того, у відзиві вказано, що ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» міг би здійснити виплату у розмірі 20 400 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Таким чином, особами, які мають право на відшкодування шкоди в зв`язку з смертю ОСОБА_9 внаслідок ДТП є їх близькі родичі ОСОБА_11 (дружина) та ОСОБА_10 (дочка), які визнані в кримінальному провадженню потерпілими та пред`явили цивільні позови.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Разом з тим, ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Поряд з цим, суд враховує, що в даних правовідносинах обов`язковим є застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У судовому засіданні встановлено, що в день дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 , керував автомобілем марки «BMW-520I», реєстраційний номер НОМЕР_1 та відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час ДТП 27.09.2021, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА».

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору і є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність, що визнається та не оспорюється представником ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА`та іншими учасниками кримінального провадження.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 в частині матеріальної шкоди суд приходить наступного висновку.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 27.4. ст. 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на:

забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла);

забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є;

створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань;

організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих);

надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.

Позивач ОСОБА_10 зазначає про те, що по причині загибелі її батька їй була спричинена матеріальна шкода у вигляді витрат на поховання згідно товарного чеку № 742 від 30.09.2021 в сумі 20 400 грн. та поминальні обіди згідно рахунку офіціанта від 01 жовтня 2021 року в сумі 8 085 грн.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Таким чином, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України.

Тому суд не вбачає підстав для стягнення витрат, пов`язаних з проведенням поминальних обідів, так як такі витрати не відносяться до страхових витрат в розумінні п. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1201 ЦК України, тому в цій частині цивільного позову необхідно відмовити.

Щодо вимоги потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відшкодування завданої моральної шкоди суд вважає, що в цій частині цивільні позови підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 зазначається, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений на відшкодування моральної шкоди частково сплатив обом потерпілим по 100000 (сто тисяч гривень), що підтверджується відповідними чеками та не заперечував у судовому засіданні і представник потерпілого. При цьому, потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під час судового засіданні погодились на зменшення розміру заявленого ним цивільного позову до 200000 (двісті тисяч) грн., про що повідомив суду їх представник.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_11 та ОСОБА_10 суму моральної шкоди у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. кожній.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому основного покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матеріальну шкоду від злочину у вигляді витрат, пов`язаних з похованням, у сумі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральну шкоду від злочину в сумі 100 000 (сто тисяч) грн.
В іншій частині позову відмовити.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати арешт автомобіля «BMW-520I», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2021 року.

Речові докази:

- автомобіль «BMW-520I», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути за належністю ОСОБА_3 , як законному володільцю.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1