гСправа № 358/421/22 Провадження № 1-кс/358/132/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Богуслав

Слідчий суддя Богуславського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі матеріали скарги ОСОБА_3 на постанову т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000028 від 18.02.2022, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 20 червня 2022 року звернувся до слідчого судді Богуславського районного суду Київської області із скаргою, в якій просить скасувати постанову т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000028 від 18.02.2022, винесеної за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 від 18.02.2022 про вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

В обґрунтування своїх вимог заявник ОСОБА_3 посилається на те, що дана постанова про закриття кримінального провадження є незаконною, необґрунтованою та винесена з порушенням його прав, оскільки досудове розслідування проведене не всебічно та неповно, у кримінальному провадженні не проведені всі необхідні і можливі слідчі дії для встановлення обставин, які підлягають доказуванню.

Так, заявник зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, за результатами розгляду його заяви від 18.02.2022 про вчинення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, дізнавачем сектору дізнання відділення поліції № 2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 18.02.2022 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 про вчинення шахрайських дій у відношенні ОСОБА_3 невстановленими особами за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України. В подальшому, до 15.06.2022 року у даному кримінальному провадженні не було проведено жодної слідчої і процесуальної дії.

Лише 16.06.2022 заявнику, при зверненні до дізнавача сектору дізнання відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 стало відомо, що кримінальне провадження №0000028 від 18.02.2022 закрите у зв`язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України.

Заявник вказує, що дана постанова винесена т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 , яка відповідно до витягу станом на 18.02.2022 не входила до складу групи осіб, а тому відповідно до діючого КПК України не мала права проводити дізнання та приймати відповідні процесуальні рішення.

Крім того, заявник вказує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, дізнавачам станом на 18.04.2022 достеменно було відомо про те, що, відповідно до заяви ОСОБА_3 про вчинення злочину від 18.02.2022 та доданих до неї документів, 25 вересня 2021 року заявник по телефону звернувся до свого знайомого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 із проханням допомогти йому у придбанні автомобіля за кордоном, а саме у Литві. Останній погодився і попросив заявника зробити нотаріальну довіреність на його ім`я.

27 вересня 2021 року вище вказану довіреність заявник оформив у місті Богуславі у приватного нотаріуса ОСОБА_9 .

Так, згідно змісту довіреності заявник уповноважував ОСОБА_5 бути представником в усіх державних та адміністративних установах, громадських і кооперативних організаціях незалежно від підпорядкування і форм власності, органах державної влади та місцевого самоврядування, перед усіма фізичними і юридичними особами, в органах державної податкової служби, в усіх митних службах, пунктах пропуску, органах сертифікації, органах державної реєстрації прав, у відповідних структурних підрозділах Міністерства внутрішніх справ (в тому числі в органі регістра Литви, Державтоінспекції, відповідних територіальних сервісних центрах, Центрі надання послуг, пов`язаних з використанням авто засобів, чи будь-яких інших установах, банківських установах, санітарно- епідеміологічних станціях, санітарній службі, комерційних та інших органах, з усіх без винятку питань, пов`язаних з придбанням (куплею) за кордоном будь-яким встановленим законом способом на моє ім`я автомобіля будь-якої марки, моделі та конфігурації за ціною та умовах на його розсуд, переганяти цей автомобіль до місця постійного проживання або іншого місця на його вибір, одержанням та розмитненням, експлуатації та транспортування автомобіля, в тому числі територією України, митного оформлення, державної реєстрації придбаного на ім`я ОСОБА_3 транспортного засобу.

При цьому, вищевказана довіреність була лише для придбання на ім`я заявника автомобіля за кордоном.

Після отримання довіреності, цього ж дня, а саме 27.09.2021 заявник приїхав до ОСОБА_5 у м. Миронівку за його місцем проживання, а саме до будинку по АДРЕСА_1 , де передав дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_10 вище зазначену довіреність та шість тисяч доларів для придбання на ім`я заявника автомобіля.

У подальшому, 08 жовтня 2021 року на прохання ОСОБА_5 , для покриття його витрат з придбання автомобіля в Литві на ім`я заявника, ОСОБА_3 перерахував через відділення «Приватбанку» у м. Богуславі на картковий рахунок його матері ОСОБА_7 сто тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 00 копійок, що підтверджується відповідною квитанцією та цього ж дня за вказівкою ОСОБА_5 , заявник оплатив за митне оформлення на своє ім`я автомобіля - п`ятдесят чотири тисячі гривень.

Роблячи всі вище вказані оплати заявник довіряв ОСОБА_5 і не міг повірити, що він може його обманути і протиправно привласнити його гроші та майно.

У подальшому, заявник встановив, що ОСОБА_5 за його гроші купив у Литві на його ім`я автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, та пригнав його на територію України. Поставив на облік, після чого 20 жовтня 2021 року продав не маючи на це від заявника будь-якого доручення, а отримані кошти від продажу присвоїв.

Крім цього, ОСОБА_5 за гроші заявника у Литві купив на його ім`я автомобіль RENAULT MEGANE та пригнав його на територію України. Поставив на облік, після чого 30 жовтня 2021 року продав не маючи від заявника будь-якого доручення, а отримані кошти від продажу присвоїв.

Після цих всіх подій ОСОБА_5 на даний час зник разом з грошима заявника.

Враховуючи вищевказане, заявник вважає, що дізнавач не провів у подальшому жодної слідчої та процесуальної дії щодо розслідування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні № 0000028 від 18.02.2022, а т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 винесла незаконну постанову про закриття кримінального провадження.

При цьому, заявник та його представник працівниками органу дізнання були протиправно позбавленні можливості надати покази в якості як заявника так і потерпілого.

У зв`язку з цим, заявник не зміг повідомити слідство про те, що ОСОБА_5 через ФОП ОСОБА_11 за договорами купівлі-продажу № 3187/21/001149 від 24.10.2021 та №3187/21/001048 від 16.10.2021 продав вище вказані автомобіля громадянам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . При цьому підробив підпис ОСОБА_3 у договорах комісії з ФОП ОСОБА_11 .

Вказана обставина вказує на наявність в діях ОСОБА_5 не тільки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України, а і кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.

За цих обставин прийняття дізнавачем рішення (постанови) від 18.04.2022 про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, у зв`язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 1 ст.190 КК України, є незаконним, що тягне за собою його скасування, тому просив вказану постанову скасувати.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав, посилаючись на вищенаведене обґрунтування.

Дізнавач відділення поліції № 2 Обухівського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки.

Відповідно до положень ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом, а згідно ч.3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

З огляду на це, слідчий суддя вважає за можливе розглянути вказану скаргу у відсутність представника органу досудового розслідування в порядку ч. 3 ст. 306 КПК України.

Заслухавши потерпілого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження № 0000028, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.02.2022, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим, дізнавачем всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого, дізнавача має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, дізнавач зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а згідно ст. 92 даного кодексу обов`язок доказування покладається на слідчого, дізнавача, прокурора. На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст. 93 КПК України здійснює збирання доказів.

Згідно з вимогами ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого, дізнавача повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставою для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Слід зазначити, що практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України, прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу, це пряма прерогатива слідчого, дізнавача, як самостійної процесуальної особи, втручання в діяльність якої заборонено.

Згідно положень ч. 4 ст. 284 КПК України, слідчий, прокурор, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Виходячи з даних норм закону, закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, можливе лише шляхом прийняття слідчим, дізнавачем відповідної мотивованої постанови.

Слідчий суддя відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, здійснює контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та у разі надходження відповідної скарги перевіряє законність прийнятого рішення, за наслідками розгляду якої згідно вимог ст. 307 КПК України постановляє відповідну ухвалу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскарженні такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000028, слідчим суддею встановлено, що перевірка обставин, на які посилався заявник ОСОБА_3 у своїй заяві про кримінальне правопорушення, дізнавачем проведено поверхнево, не всебічно і неповно, а саме під час досудового розслідування не з`ясовано ряд обставин, які мають суттєве значення для повного та об`єктивного розслідування.

Так, згідно заяви ОСОБА_3 від 18.02.2022, заявник вказав на те, що 27 вересня 2021 року він оформив довіреність у приватного нотаріуса ОСОБА_9 та уповноважив ОСОБА_5 лише на придбання на його ім`я автомобіля за кордоном, передавши грошові кошти в розмірі шість тисяч доларів. В послідуючому, 08.10.2021 перерахував через відділення «Приватбанку» на рахунок матері ОСОБА_5 ОСОБА_7 сто тисяч чотириста дев`яносто п`ять гривень 00 копійок на покриття витрат з придбання автомобіля в оплатив п`ятдесят чотири тисячі гривень митного оформлення.

Однак, ОСОБА_5 за його гроші купив у Литві на його ім`я автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, та пригнав його на територію України, поставив на облік, після чого 20 жовтня 2021 року продав не маючи на це від заявника будь-якого доручення, а отримані кошти від продажу присвоїв.

Крім цього, ОСОБА_5 за гроші заявника у Литві купив на його ім`я автомобіль RENAULT MEGANE та пригнав його на територію України, поставив на облік, після чого 30 жовтня 2021 року продав не маючи від заявника будь-якого доручення, а отримані кошти від продажу присвоїв та на даний час зник разом з грошима заявника.

Як видно із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000028 від 18.02.2022, правова кваліфікація кримінального правопорушення зазначена за ч. 1 ст. 190 КК України.

Таким чином, під час досудового розслідування дізнавач повинен був провести комплекс слідчих дій для з`ясування обставин, вказаних заявником.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Натомість, дізнавач обмежившись лише допитом потерпілого ОСОБА_3 , не провівши всі можливі процесуальні та слідчі дії, передчасно винесла оскаржувану постанову.

Так, не було встановлено особу ОСОБА_5 та не з`ясовано у нього обставини, на які посилався потерпілий у своїй заяві, не опитано ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , не встановлено та не опитано осіб, які придбавали у ОСОБА_5 автомобілі, не здійснено тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до договорів купівлі-продажу автомобілів, договорів комісії, інформації з АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів ОСОБА_7 .

При цьому, т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , при винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 18 квітня 2022 року, в резолютивній частині допустила описку, зазначивши невірний номер та дату кримінального провадження.

Рішення про закриття кримінального провадження прийнято на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях невстановленої особи складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, але мотивувальна частина оскаржуваної постанови такого обґрунтування взагалі не містить, містить лише посилання на Цивільний кодекс України про договірні зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з положень ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому, дізнавачу у кримінальному провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, оскільки останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства, дізнання (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що дізнавач зобов`язаний провести у даному кримінальному провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, висновки не повинні ґрунтувались на припущеннях, а мають випливати з достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою доказів, які були зібрані під час досудового розслідування.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови, невідповідність її вимогам ст.ст. 91, 92, 93, 94, ч. 5 ст. 110 КПК України, що має наслідком її скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 303, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження № 0000028 від 18.02.2022 - задовольнити.

Скасувати постанову т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18 квітня 2022 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 18.02.2022.

Відповідно до частини 3 статті 307 КПК України, ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1