Справа № 126/1219/19
Провадження №11-кп/801/90/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарях судового засідання:
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131 від 20.03.2019,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2021 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, тимчасово непрацюючого, раніше не судимого,
-визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінчення строків давності,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_12 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 758 грн. 00 коп. витрат на проведення товарознавчої експертизи №3450-3454/19-21 від 16.05.2019.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 24.04.2019 на вісім саджанців дерев (сім яблунь та одну грушу) та вісім дерев`яних коликів, які були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_11 .
Речові докази: вісім саджанців дерев (сім яблунь та одну грушу) та вісім дерев`яних коликів, які були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , залишені їй як власниці.
Згідно вироку судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2019 року, в денну пору доби, ОСОБА_8 , проходячи по вул. Кармелюка, в м. Бершадь Бершадського (Гайсинського) району Вінницької області, біля паркану присадибної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_1 , побачив посаджені саджанці плодових дерев, які належать ОСОБА_11 , та в нього виник раптовий умисел на їх незаконне заволодіння.
Після чого, 19 березня 2019 року близько 23:00 год., ОСОБА_8 , з метою викрадення чужого майна, взявши із собою ряднину, прийшов на АДРЕСА_1 , де біля паркану присадибної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_1 шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих спонукань, руками висмикнув посаджені та прив`язанні до дерев`яних колів вісім саджанців плодових дерев, а саме: три саджанці яблуні сорту «Чемпіон», вартістю 87, 61 грн. кожен, два саджанці яблуні сорту «Элиза», вартістю 71,67 грн. кожен, один саджанець яблуні сорту «Эрли Женева», вартістю 98,33 грн., один саджанець сорту «Лігол» вартістю 93,33 грн., один саджанець груші сорту «Ноябрська», вартістю 105 грн., які поскладавши в ряднину, таємно викрав.
Після цього, ОСОБА_8 вищезазначені саджанці поніс до домоволодіння за місцем свого проживання, а саме в АДРЕСА_1 , та посадив їх на своїй присадибній ділянці, які, 23.04.2019 під час огляду місця події, вилучено працівниками поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області.
Своїми діями ОСОБА_8 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3450-3454/19-21 від 16.05.2019, спричинив майнову шкоду ОСОБА_11 на загальну суму 702 гривні 83 копійки.
Таким чином, ОСОБА_8 19 березня 2019 року близько 23:00 год. шляхом вільного доступу, біля паркану присадибної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_1 , умисно, з корисливих спонукань, руками висмикнув посаджені та прив`язанні дерев`яними колами вісім саджанців плодових дерев, які таємно викрав, спричинивши майнову шкоду ОСОБА_11 на загальну суму 702 гривні 83 копійки.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2021 року щодо нього скасувати та ухвалити виправдувальний вирок по даній кримінальній справі, визнавши його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Роз`яснити йому порядок поновлення його порушених прав і свобод та відшкодування завданої шкоди відповідно до законодавства України.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема стверджує що по даному кримінальному провадженні відсутня подія правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення сухого майна (крадіжка), оскільки представники Бершадської міської ради не зверталися до правоохоронних органів з відповідними заявами про кримінальне правопорушення, так як 8 плодових дерев росли на земельній ділянці загального користування, що перебуває у її власності, а тому у зв`язку з цим громадянка ОСОБА_11 не може бути потерпілою у даному провадженні, так як висадила дані дерева без дозволу міської ради і вочевидь не набула права власності на них.
Також зазначає, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ним даного кримінального правопорушення та те, що його діянні наявний склад цього правопорушення, так як він не зареєстрований за вказаною адресою по АДРЕСА_1 , де проживає його мати, яка доглядає свою земельну ділянку, ще раніше самостійно придбала саджанці плодових дерев на ринку та висадила молодий садок.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Також обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про повторне дослідження всіх обставин, встановлених під час кримінального провадження.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 додатково пояснили, що у ОСОБА_8 наявне алібі, так як саме у день викрадення саджанців плодових дерев 19.03.2019 він перебував у м. Києві у Лаврі, де приймав участь у богослужінні, про що свідчать наявні у нього додаткові докази, про наявність яких суд першої інстанції у нього не запитував.
Прокурор ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 - без змін. Також заперечив проти задоволення клопотання обвинуваченого про повторне дослідження всіх обставин, встановлених під час кримінального провадження, через його необґрунтованість та безпідставність. Окрім цього зазначив, що про наявність зазначеного алібі ОСОБА_8 а ні в суді першої інстанції, а ні в апеляційній скарзі не вказував, а тому такі його твердження є безпідставними та не можуть братися апеляційним судом до уваги.
Потерпіла ОСОБА_11 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 без змін. Також підтвердила апеляційному суду правильність викладених вироку суду її показів, які підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення. Окрім цього заперечила твердження обвинуваченого про наявність у нього алібі, а саме відсутність його у м. Бершадь у день викрадення саджанців плодових дерев, так як ОСОБА_8 раніше на досудовому слідстві не заперечував даної крадіжки, сам вибачився перед нею за їх викрадення та ввечері сам привіз їх до неї додому, які вона впізнала по їх зовнішньому вигляду (гілячкам), а колики до них по їх формі.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано повністю.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Обвинувачений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, яке підтримане його захисником, про повторне дослідження всіх обставин, встановлених під час кримінального провадження, посилаючись на те, що вони були встановлені не повністю та з порушеннями щодо об`єкту злочину, так як на його думку відсутня подія кримінального правопорушення, об`єктивна сторона - час, місце, спосіб його вчинення, обставини проведення огляду земельної ділянки та отримання того ж дня під психологічним тиском неправдивих свідчень відносно себе, суб`єкту злочину та суб`єктивної сторони, та як всі ознаки кримінального правопорушення були встановлені не повністю.

Заслухавши доводи заявленого клопотання обвинуваченого, яке було підтримане його захисником, думку прокурора, який заперечив проти його задоволення, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, колегія суддів апеляційного суду не знайшла для його задоволення достатніх на те обґрунтованих підстав, так як обвинуваченим не наведено у своєму клопотанні доводів про те, що дає апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що всі досліджені судом першої інстанції докази проведено не повністю або з порушеннями, або ж судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань про дослідження таких доказів учасниками судового провадження в суді першої інстанції, а тому в задоволенні даного клопотання обвинуваченого судом відмовлено.

Окрім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 заявили клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження та дослідження у судовому засіданні додаткових письмових доказів, що підтверджують наявність у ОСОБА_8 алібі, посилаючись на те, що саме у день викрадення саджанців плодових дерев 19.03.2019 ОСОБА_8 перебував у м. Києві у Лаврі, де приймав участь у богослужінні, про наявність яких суд першої інстанції у нього не запитував.

Заслухавши заявлене клопотання, а також думку прокурора та потерпілої, які заперечили проти його задоволення, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки таке клопотання стороною захисту заявлене через тривалий час після початку апеляційного розгляду. Окрім того, про наявність зазначеного алібі ОСОБА_8 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не вказував, а тому такі його твердження є безпідставними та не можуть братися апеляційним судом до уваги.
Так, під час перевірки доводів апеляційної скарги та законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення апеляційним судомвстановлено, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, вірно кваліфікував дії обвинуваченого і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та в їх сукупності і правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 . За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_8 кваліфіковано правильно.

В основу вироку суд першої інстанції поклав дослідження як покази потерпілої та свідків, так і покази самого обвинуваченого, а також досліджені письмові докази.

Тому, не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, надавши суду свої покази з приводу крадіжки саджанців у потерпілої ОСОБА_11 , його вина у вчиненні кримінального правопорушення, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема показами потерпілої, свідків та письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав відповідну правову оцінку.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність складу кримінального правопорушення, спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, які у своїй сукупності об`єктивно підтверджують умисел ОСОБА_8 та таємне викрадення чужого майна.

Так, за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Зокрема, як вбачається з оскаржуваного вироку, допитаний у судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 23 квітня 2019 року його було вперше незаконно затримано за місцем його перебування, коли він приїхав у гості до матері, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , та в приміщенні Бершадського відділку поліції в нього під психологічним примусом та погрозами оперуповноваженим СКП Бершадського відділку поліції капітаном поліції ОСОБА_13 та ще двома поліцейськими було отримано пояснення, в якому ОСОБА_8 оговорив себе перебуваючи під психологічним тиском, через те, що боявся, що його будуть бити та фізично знущатися, був вимушений зізнатися в крадіжці 8 плодових дерев з коликами, щоб з нього не знущались за його православні погляди, оскільки в той час вже почалися гоніння на вірян. У подальшому під психологічним тиском ОСОБА_8 також змусили написати розписку про дозвіл на проведення огляду земельної ділянки за місцем проживання його матері ( АДРЕСА_1 ). За даною адресою він навіть не прописаний, земельна ділянка йому не належить, а належить його матері, ОСОБА_14 , яка не була залучена до участі в проведенні огляду земельної ділянки та її ніхто не запросив бути присутньою під час проведення огляду.
23 квітня 2019 року слідчою СВ Бершадського відділку поліції ОСОБА_15 було проведено огляд та обшук земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 попереджав, що дана садиба належить ОСОБА_14 , де вона проживає одна, що не з`ясовувалося, не перевірялося ні слідчою ОСОБА_15 , ні прокурором ОСОБА_16 , ні слідчим суддею Бершадського районного суду Вінницької області. Такий огляд було проведено незаконно, оскільки дозвіл на проведення огляду та обшуку від ОСОБА_14 , власника земельної ділянки, отримано не було, а слідча ОСОБА_15 взагалі не була уповноважена на проведення слідчих, розшукових дій по даному кримінальному провадженні.
Крім того, 23 квітня 2019 року слідча СВ Бершадського відділку поліції ОСОБА_15 , оперуповноважений СКП Бершадського відділку поліції капітан поліції ОСОБА_13 та громадянка ОСОБА_11 , яку протиправно було визнано потерпілою по даному кримінальному провадженні, ходили по території садиби матері, зокрема по молодому садку, топтали городину, які росли між молодими деревцями, і все це здійснювалось без участі власника і без її дозволу.
24 квітня 2019 року вищевказані отримані незаконним шляхом пояснення ОСОБА_8 стали підставою для прийняття слідчим суддею Бершадського районного суду ухвали про дозвіл на обшук, який було проведено днем раніше. Обвинувачений зазначив, що докази отримані з його показань до повідомлення йому про підозру, яке відбулося лише через півтора місяці, 29.05.2019 року, є недопустимими в даному кримінальному провадженні.
Крім того, протокол огляду від 23 квітня 2019 року і вилучені речові докази у вигляді 8 саджанців з коликами, які належали ОСОБА_14 і які того ж дня були під розписку повернуті потерпілій ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а саджанці з коликами зникли біля паркану присадибної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_2 ), та з якими не ознайомлювати ні ОСОБА_8 , ні його захисника під час виконання статті 290 КПК України 29.05.2019 року, що робить такі речові докази недопустимими. Вказані 8 саджанців з коликами купувала мати обвинуваченого у знайомого чоловіка, який займається розведенням та продажем саджанців різних плодових дерев.
ОСОБА_8 вказав, що його обвинувачують в тому, що ніби він вирвав руками 8 плодових дерев з коликами, які росли на земельній ділянці загального користування, що знаходиться у власності Бершадської міської ради, представники якої не зверталися до правоохоронних органів з відповідною заявою, оскільки такі дерева у них на балансі не перебували та не обслуговувалися.
Вважає, що ОСОБА_11 не може бути потерпілою по даному кримінальному провадженні, оскільки 8 плодових дерев з коликами без дозволу висадила біля чужого домоволодіння, не передала їх на баланс Бершадській міській раді та не набула на них права власності. Ці дерева були висаджені на земельній ділянці, що належить громаді м. Бершадь самоправно без відповідного дозволу чи погодження в порушення правил благоустрою м. Бершадь, які затвердженні рішенням Бершадської міської ради відповідно до правил благоустрою території м. Бершадь, затверджених рішенням 23 сесії 6 скликання, 22 квітня 2013 року Бершадською міською радою громадянка ОСОБА_11 не набула права власності на вищевказані 8 дерев з коликами біля чужого домоволодіння, а тому не може бути їх власником. Таким чином ОСОБА_8 вважає, що його обвинувачують у скоєнні кримінального правопорушення, якого насправді не було, оскільки відсутня подія злочину.
ОСОБА_17 вказав, що під час досудового розслідування систематично порушувалося його право на захист, що є істотним порушенням прав людини й основоположних свобод, та докази здобуті з порушенням права на захист також є незаконними. Повідомлення про підозру було вручено захиснику ОСОБА_18 29 травня 2019 року о 17 годині 14 хвилин; допит відбувався протягом 2 хвилин: з 17 години 18 хвилин до 17 годину 20 хвилин.
29 травня 2019 року ОСОБА_8 було повідомлено про завершення досудового розслідування, і з 17 години 25 хвилин по 17 годину 48 хвилин ОСОБА_8 ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження. За цей короткий час його право на захист не могло бути реалізовано: він був позбавлений можливості хоча б прочитати, а не те, щоб проаналізувати надані матеріали, заявити необхідні клопотання для свого захисту.
Також, 29 травня 2019 року ні обвинувачений та його захисник не ознайомлювалися з речовими доказами (із 8 саджанцями з коликами), які на той час продовжували рости на земельній ділянці Бершадської міської ради.
ОСОБА_8 вказав, що 29 травня 2019 року адвокат ОСОБА_18 відвела його до прокурора ОСОБА_16 , і в двох вони наполягали, щоб він визнав вину по даній справі. Однак він вину не визнав, оскільки злочину не вчиняв.
Таким чином ОСОБА_8 просив суд ухвалити виправдувальний вирок по даній справі і поновити його порушені права.
Аналогічні доводи ОСОБА_8 містяться і у поданій ним апеляційній скарзі.
Разом з тим, визнаючи винним ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (проступку), давши належну оцінку таким показам обвинуваченого, суд першої інстанції в судовому рішенні також посилався на сукупність інших досліджених ним доказів, які підтверджують винуватість обвинуваченого у його вчиненні, яким також надав належну оцінку.
Зокрема, як вбачається з показів потерпілої ОСОБА_11 , які вона повністю підтвердила у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, восени 2018 року її чоловік біля паркану присадибної ділянки за домоволодінням по АДРЕСА_2 посадив саджанці фруктових дерев, які вони придбали у невстановленої особи в магазині на ринку в АДРЕСА_2 . В березні 2019 коли вони зранку вийшли з дому, чоловік повідомив їй, що хтось вказані 8 саджанців викрав. Після чого вони викликали працівників поліції. Через деякий час до неї зателефонували працівники поліції та повідомили, що знайшли особу, яка викрала саджанці дерев та домовилися з нею про зустріч. Коли вона сідала в автомобіль працівників поліції, то на передньому сидінні побачила незнайомого чоловіка, який згодом розвернувся до неї обличчям та почав просити вибачення за те, що викрав саджанці дерев, пообіцяв, що більше так робити не буде. Вказаною особою був ОСОБА_8 ОСОБА_11 також вказала, що була присутня під час проведення огляду домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , на присадибній ділянці якого ОСОБА_8 висадив викрадені у неї саджанці дерев. Вказані дерева вона впізнала та ОСОБА_8 згодом з погреба виніс також викрадені разом з деревами дерев`яні колики. Після вказаних подій, ввечері ОСОБА_8 з матір`ю ОСОБА_14 на візкові привезли до її домогосподарства викрадені саджанці дерев. Обвинувачений вибачався перед нею та в якості компенсації також подарував їй кущ квітів. ОСОБА_11 повідомила, що будь-яких дозволів на висадку дерев на прилеглій до її домоволодіння території вона не отримувала, а просто хотіла провести озеленення вулиці.
Окрім цього, вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, доводиться також дослідженими судом першої інстанції доказами, викладеними повністю у вироку суду, а саме: показами свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також дослідженими письмовими доказами, що містять в матеріалах кримінального провадження, яким судом належну правову оцінку щодо їх належності, допустимості та достатності для визнання обвинуваченого винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні.
У вироку судом першої інстанції також дана оцінка твердженням сторони захисту щодо відсутності на їх думку події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжка) ОСОБА_8 8 плодових дерев, що росли на земельній ділянці загального користування, яка знаходиться у власності Бершадської міської ради, а не потерпілої ОСОБА_11 . Також місцевим судом детально перевірені твердження обвинуваченого щодо порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування.
Зокрема предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України є майно, яке має певну вартість причому, чуже для особи яка ним заволоділа. В даному випадку таким предметом є саджанці фруктових дерев, належність яких саме потерпілій ОСОБА_11 доведена матеріалами кримінального провадження, показами свідків та встановлена в ході судового розгляду.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що огляд земельної ділянки по АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_14 , 23.04.2019 року слідчою СВ Бершадського ВП ОСОБА_15 було проведено на підставі ухвали слідчого судді Бершадського районного суду від 24.04.2019 року (справа №126/699/19), яка є вмотивованою та обґрунтованою.
Окрім цього судом обґрунтовано не взято до уваги доводи сторони захисту стосовно того, що докази отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні є недопустимими, а тому і протокол огляду від 23.04.2019 року і вилучені речові докази у вигляді саджанців та коликів, які того ж для були під розписку повернуті потерпілій є недопустимими, оскільки у даному випадку протокол огляду від 23.04.2019 уповноваженою особою було складено під час проведення слідчої дії, проведеної в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню, а дозвіл на проведення слідчої дії уповноваженій особі було надано ухвалою слідчого судді.
Судом першої інстанції також детально перевірені твердження обвинуваченого про систематичне порушення його права на захист під час досудового розслідування. Зокрема судом встановлено, що під час досудового розслідування у ОСОБА_8 був захисник - адвокат ОСОБА_18 . Будь-яких клопотань про заміну захисника або залучення додаткового захисника обвинувачений не заявляв. Скарг або заяв стосовно необхідності надання йому додаткового строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від ОСОБА_8 також не надходило.
Також судом перевірені твердження сторони захисту щодо здійснення слідчим чи прокурором, які не визначені відповідно до вимог кримінального процесуального закону як такі, що проводитимуть досудове розслідування та здійснюватимуть процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадження, дій, передбачених статтями 36,40 КПК, то вони здійснюються неналежним суб`єктом. Так, відповідно до постанови Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 25 серпня 2021 року № 663/267/19 (провадження № 51-3344км20), безпідставними є доводи засудженого про те, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні здійснено неуповноваженим слідчим. Верховний Суд зауважує, що в матеріалах даного кримінального провадження відсутня постанова керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого, але міститься письмове доручення від 04 листопада 2018 року, яким начальник СВ Скадовського ВП Новокаховського відділу поліції ГУНП в Херсонській області доручає старшому слідчому цього відділу провести досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, а 06 листопада 2018 року аналогічним дорученням здійснення досудове розслідування доручено слідчому ОСОБА_1. Засуджений, аргументуючи своїй доводи в цій частині, не заперечує, що відповідні документи, якими доручено слідчим проведення досудового розслідування, наявні в матеріалах кримінального провадження, однак, на його думку, вони не відповідають вимогам статей 39, 110 КПК, оскільки складені у формі «доручення», а не у формі «постанови».

У судовому засіданні захисник, підтримуючи таку позицію засудженого посилається на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - об`єднана палата) від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15 (провадження 51-4584кмо18), в якій зроблено висновок про те, що за змістом статей 36, 37, 110 КПК рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла. Відсутність зазначеної постанови в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.
З урахуванням того, що порядок визначення прокурора і слідчого в конкретному кримінальному провадженні врегульований у чинному КПК в різних статтях, але ці норми містять схожі формулювання, колегія суддів направила це кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати для вирішення питання, зокрема, щодо подібності правовідносин в питаннях порядку призначення (визначення) слідчого (як у цій справі) та призначення (визначення) прокурора (що було предметом розгляду, об`єднаної палати у справі № 754/7061/15).
Ухвалою об`єднаної палати від 10 червня 2021 року кримінальне провадження, що розглядається було повернуто для розгляду колегією суддів.
Об`єднана палата, зокрема, зауважила, що порушувані у вказаних кримінальних провадженнях правові питання є очевидно відмінними.
На обґрунтування такої позиції об`єднана палата вказала, що в її рішенні від 22 лютого 2021 року сформульовано правовий висновок у результаті розгляду правової ситуації, яка була обумовлена відсутністю у матеріалах досудового розслідування постанови про призначення прокурора або ж відсутністю підпису прокурора на такій постанові. У ньому не ставилося і не вирішувалося питання про можливість підтвердження повноважень процесуальної особи на участь у досудовому розслідуванні у конкретному кримінальному провадженні іншим (ніж постанова) процесуальним документом - на підставі доручення. Таким чином, вказаний правовий висновок не містить орієнтирів про альтернативність процесуальних засобів (доручення чи постанова) у питанні підтвердження повноважень різних процесуальних осіб сторони обвинувачення.
Окрім того, об`єднана палата щодо відсутності подібності правовідносин у вказаних кримінальних провадженнях (у цьому і №754/7061/15) зауважила на тому, що в них йдеться про різних процесуальних суб`єктів. Так, правовий висновок у постанові об`єднаної палати від 22 лютого 2021 року стосується порядку призначення прокурора у конкретному кримінальному провадженні, тоді як у розглядуваному кримінальному провадженні вказується на визначення слідчого шляхом надання письмового доручення начальника слідчого відділу.
До того ж схожість нормативного регулювання порядку визначення прокурора і слідчого, на думку об`єднаної палати, не є лише способом закріплення нормативних приписів, які регламентують різні за своїм змістом правовідносини, а тому спосіб правової регламентації не є свідченням однаковості процесуальних статусів та повноважень.
Також, передаючи це кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, колегія суддів, зокрема, посилалась на рішення Верховного Суду у постановах від 17 і 24 березня 2021 року у справах № 281/422/18 (провадження № 51-5167км20) та № 127/10042/18 (провадження № 51-6058км20), де було вказано про обов`язковість прийняття рішення про визначення уповноважених осіб, які здійснюватимуть повноваження слідчих у конкретному кримінальному провадженні, у формі постанови. Такий висновок колегії суддів, окрім іншого, обґрунтували посиланням на висновок об`єднаної палати у справі № 754/7061/15.
Разом з тим об`єднана палата, повертаючи кримінальне провадження на розгляд колегії суддів, вказала, що наведене ілюструє інтерпретацію в застосуванні колегіями суддів вказаного правового висновку, оскільки у змісті зазначених судових рішень визнається лише узгодженість правового висновку з розглядуваними правовідносинами, а отже, йдеться про тенденцію в застосуванні, а не вказівку на ідентичність.
Отже, зважаючи на наведені висновки об`єднаної палати, викладені в ухвалі від 10 червня 2021 року, колегія суддів, розглядаючи доводи касаційної скарги засудженого в цій частині, доходить такого висновку. У ст. 110 КПК, на яку посилається ОСОБА_1 , дійсно зазначено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Однак, за змістом пунктів 8, 17 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу керівник органу досудового розслідування і слідчий є самостійними суб`єктами, повноваження яких визначені в окремих статтях КПК - 39 та 40. Положення ст. 110 КПК не містять імперативних приписів про те, що керівник органу досудового розслідування приймає своє рішення у формі постанов. Повноваження керівника органу досудового розслідування визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, у формі письмового «доручення», яке містить ті самі реквізити, що й постанова, зокрема: посада особи керівника органу досудового розслідування, час і місце складання доручення, підстави для його винесення (статті 39, 214 КПК), номер кримінального провадження, внесеного до ЄРДР, попередню правову кваліфікацію та вказівки щодо проведення якісного, ефективного і оперативного досудового розслідування (як у цій справі), не суперечить вимогам ст. 39 КПК і є достатнім документом для наділення такого слідчого повноваженнями здійснювати досудове розслідування у конкретному кримінальному провадженні. Прийняття рішення саме у такій письмовій формі (а не у формі постанови) не свідчить, що досудове розслідування здійснювалося неуповноваженою особою і що отримані під час такого розслідування докази є недопустимими на цих підставах.
На підставах наведеного Верховний Суд не вважає істотним порушенням вимог процесуального закону (ст. 412 КПК) визначення керівником органу досудового розслідування слідчого на підставі процесуального документа - доручення, а тому Суд відхиляє ці доводи касаційної скарги засудженого.
Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , а саме з доручення Начальника СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_21 від 20.03.2019 та витягу ЄРДР від 20.03.2019 по кримінальному провадженні №0000131, проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доручено ст. слідчому Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області капітану поліції ОСОБА_15 .
Таким чином, вказана особа була уповноваженою на проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000131 та клопотання сторони захисту про визнання доказів, зібраних вказаною особою, недопустимими не підлягає задоволенню.

При цьому захист акцентує увагу суду на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права. Частиною 3 даної статті встановлено, що недопустимими є також докази, що були отримані, зокрема, з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
Разом з цим суд бере до уваги, що істотне порушення прав і свобод людини - це оціночне поняття кримінального процесуального права. Воно уточнюється і конкретизується в процесі правозастосування з урахуванням особливостей конкретної ситуації. Виходячи з цього, неможливо унормувати всі ситуації з істотним порушенням прав і свобод людини, але критеріями їх оцінки слід вважати неможливість, неповноту (перешкоду) в реалізації прав та свобод людини.
Сторона обвинувачення не посилається на будь-які покази ОСОБА_8 в статусі свідка (до пред`явлення йому обвинувачення) як на доказ, що доводить його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а посилається на той обсяг доказової бази, який було зібрано в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні та який може об`єктивно довести винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що проаналізувавши покази свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , судом першої інстанції не вбачається в їх поясненнях наявності таких обставин, які є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи, або яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення.
Вказане в повній мірі спростовує доводи сторони захисту про відсутність належних доказів вини обвинуваченого, оскільки сукупністю зазначених вище доказів підтверджено всі фактичні обставини, зазначені в обвинувальному акті.
Таким чином аналізуючи всі докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції дійшов правильного, законного та обґрунтованого висновку, що пред`явлене органами слідства обвинувачення ОСОБА_8 доведено повністю, а тому зогляду на зазначені обставини, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про наявність у діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Таким чином колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність на його думку підстав для скасування оскаржуваного ним вироку та ухвалення щодо нього нового виправдувального вироку.

У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду переконана, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки встановлено, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 відповідає повністю вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а оскаржуваний ним вирок без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 26, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4