Справа № 464/3371/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/652/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2022 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до трьох років шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року один рік позбавлення та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Зараховано в строк відбуття покарання термін перебування під вартою у даному кримінальному провадженні з 30 червня 2020 року до 20 листопада 2020 року з розрахунку день перебування під вартою за день позбавлення волі. Також зараховано в строк відбуття покарання частину відбутого покарання у виді позбавлення волі за вироком Сихівського районного суд м. Львова від 16 листопада 2018 року, а саме з 20 листопада 2020 року до часу звернення даного вироку до фактичного виконання. Крім цього, зараховано в строк відбуття покарання термін перебування під вартою у кримінальному провадженні, у якому ОСОБА_6 засуджено вироком Сихівського районного суду м. Львова від 16 листопада 2018 року, а саме з 23 червня 2017 року до 03 січня 2018 року з розрахунку день перебування під вартою за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, повторно 16 червня 2019 року близько 17.00 год., перебуваючи на території автовокзалу «Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 109, зайшов в салон рейсового автобусу міжнародного сполучення «Київ-Салерно» (Італія), маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_9 , яке знаходилось на пасажирському сидінні потерпілої, а саме, мобільний телефон марки «Huawei Psmart+», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 5 000 грн. та мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 5», ІМЕІ1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , вартістю 3 000 грн., всього майна потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 8 000 грн., після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення та викраденим розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, ОСОБА_6 , 29 квітня 2020 року близько 16.30 год., перебуваючи поблизу автовокзалу «Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 109, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, відчинивши рукою вікно тролейбуса, інвентарний номер 550, який здійснює перевезення по маршруту №25, повторно, скориставшись відсутністю водія, таємно викрав із кабіни водія даного тролейбусу грошові кошти в сумі 252 грн., що належать ЛКП «Львівелетротранс», якими в подальшому, розпорядився на власний розсуд.

Крім цього, ОСОБА_6 , 12 червня 2020 року близько 17.50 год., перебуваючи поблизу автовокзалу «Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 109, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, відчинивши рукою вікно тролейбуса, інвентарний номер 155, який здійснює перевезення по маршруту №25, повторно, скориставшись відсутністю водія, таємно викрав із кабіни водія даного тролейбусу грошові кошти в сумі 252 грн., що належать ЛКП «Львівелетротранс», якими в подальшому, розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 покликається на відсутність доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Зазначає, що жоден з допитаних судом свідків не вказав на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу, що вчинила крадіжки телефонів у потерпілої та викрала гроші з тролейбусів.

Звертає увагу на те, що потерпіла впізнала свій телефон, а не обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні пояснив, що придбав телефон у випадкової особи.

Крім цього акцентує, що по епізодах крадіжок грошових коштів з тролейбусів 29 квітня і 12 червня 2020 року вина ОСОБА_6 також не доведена, оскільки особа зображена на оглянутих судом відеозаписах не встановлена.

Наголошує, що в ході судового розгляду у законний спосіб не встановлена вартість викрадених у ОСОБА_9 телефонів, так як товарознавча експертиза вказаних пристроїв не проведена, підтверджуючих документів їх вартості потерпілою не надано.

Покликається на відсутність правовстановлюючих документів юридичної особи ЛКП «Львівелектротранс», якій заподіяно збитки, а також на недотримання вимог Наказу міністерства фінансів України № 879 від 2.09.2014 року щодо необхідності проведення інвентаризації у разі встановлення фактів крадіжок.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутній документ, підписаний відповідними посадовими особами ЛКП «Львівелектротранс», в якому визначена шкода, заподіяна крадіжками.

Вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 засуджено на підставі його показань, наданих під час досудового розслідування, які в суді він не підтвердив.

Просить скасувати вирок Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2022 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 та закрити кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника адвоката ОСОБА_7 та пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду І інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана у відповідності до вимог ст. 94 КПК України об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку.

Зокрема, показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 про те, що 16 червня 2019 року в той час, коли вона на проміжній зупинці до Італії на автовокзалі «Львів» тимчасово вийшла з автобуса, з її пасажирського сидіння викрали два мобільних телефони, а саме: марки «Ксіомі Ред Мі 5» рожевого кольору та марки «Huawei» фіолетового кольору. Повернувшись в автобус, пасажири повідомили їй, що бачили молодого чоловіка віком 18-22 років, невеликого зросту, худорлявої тілобудови, який пройшовся по салону транспортного засобу і вийшов. В подальшому, 07 липня 2019 року, в автобусі на автовокзалі «Львів» вона зустріла подібного чоловіка, який в руках тримав мобільний телефон фіолетового кольору з розбитим екраном, ззовні схожий на той, що у неї викрали. Перевіривши ІМЕІ переконалась, що це справді її телефон, після чого викликала працівників поліції, які вилучили такий в даної особи.

Незважаючи на вчинення кримінального правопорушення в умовах неочевидності для сторонніх осіб та потерпілої ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що місцевим судом підставно покладено в основу судового рішення як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_6 показання останньої, оскільки вона надала інформацію у кримінальному провадженні лише щодо тих фактів, які вона особисто сприймала, аналізувала та об`єктивно їх оцінила.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поліцейські, які 07 липня 2019 року прибули за викликом потерпілої ОСОБА_9 на автовокзал «Львів», що на вул. Стрийській, 109, в судовому засіданні ствердили, що на місці події потерпіла вказала їм на особу, як встановлено ОСОБА_6 , в якого вона виявила свій викрадений 16 червня 2019 року мобільний телефон марки «Huawei». Зазначили про непослідовність пояснень ОСОБА_6 щодо наявності у нього телефону, який зрештою зізнався у викраденні такого.

Свідок ОСОБА_14 водій тролейбуса інвентарний номер 550, який здійснює перевезення по маршруту №25 в судовому засіданні пояснила, що 29 квітня 2020 року, станом на 16 год. 30 хв., вона продала 36 квитків вартістю по 7 грн. кожен, тобто на загальну суму 252 грн. Прибувши на автовокзал «Львів», що по вул. Стрийській, 109, вона вийшла із салону тролейбуса, зачинивши його на замок, однак, повернувшись через кілька хвилин побачила, що вікно із салону водія в тролейбусі привідчинене, а гроші відсутні.

В свою чергу, про аналогічні події викрадення 12 червня 2020 року близько 18 год. 00 хв. із салону тролейбуса інвентарний номер 155 коштів на загальну суму 252 грн., виручених за продаж 36 квитків вартістю по 7 грн. кожен повідомив у своїх поясненнях в суді першої інстанції і водій ОСОБА_15 , який здійснював перевезення по маршруту №25.

Представник потерпілого ЛКП «Львівелетротранс» ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що про вищезазначені обставини подій щодо крадіжок коштів із тролейбусів дізналась від працівників служби безпеки підприємства.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому підтверджується проаналізованими місцевим судом письмовими доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 07 липня 2019 року, з якого вбачається, що предметом огляду є ділянка автовокзалу, по АДРЕСА_2 , а саме платформа № 3 де знаходився ОСОБА_6 , у якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Huawei P smart +», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 ; даними протоколу огляду предметів від 09 липня 2019 року з якого вбачається, що предметом огляду є мобільний телефон марки «Huawei P smart +» та сім карта мобільного оператора з № НОМЕР_5 , які постановою від 09 липня 2019 року визнані речовими доказами; даними протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 18 травня 2020 року та додатку до вказаного протоколу, інформації в електронному вигляді, яка міститься на цифровому носії інформації (диску), з яких вбачається, що мобільний телефон, який належить ОСОБА_9 після викрадення перебував у зоні дії базових станцій близьких за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 ; даними протоколу слідчого експерименту від 25 травня 2020 року та дослідженим відеозаписом вказаної слідчої дії, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно та детально розповів обставини події, яка відбувалась 16 червня 2019 року, показав як викрав із салону автобуса мобільні телефони, що лежали на сидінні в салоні. Жодних зауважень чи заперечень під час вказаної слідчої дії ОСОБА_6 не висловлював та не зазначав.

Даними протоколів огляду предметів від 05 травня 2020 року та від 22 червня 2020 року, з яких вбачається, що предметом огляду є диски CD-R, на яких знаходяться відеофайли, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, що містять відеозапис із камер відеоспостереження, розташованих у кабіні водія тролейбуса, інвентарний номер 550, який здійснює перевезення по маршруту №25 за 29 квітня 2020 року та відеозапис з кабіни водія тролейбуса, інвентарний номер 155, який здійснює перевезення по маршруту №25 за 12 червня 2020 року, з яких вбачається як особа, візуально схожа на обвинуваченого вчиняє крадіжки з салону тролейбуса; даними протоколу слідчого експерименту від 07 травня 2020 року та дослідженим відеозаписом вказаної слідчої дії, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 , детально розповів обставини події, яка відбувалась 29 квітня 2020 року, показав як викрав грошові кошти в сумі 252 грн. із кабіни водія тролейбуса, що здійснює перевезення по маршруту № 25. Вказаний слідчий експеримент проведений в присутності захисника обвинуваченого, жодних зауважень чи заперечень з приводу даної слідчої дії не надходило ані від обвинуваченого, ані від його захисника.

Даними протоколів огляду предметів від 29 червня 2020 року та від 07 травня 2020 року, з яких вбачається, що предметом огляду є відеозаписи з камер відеоспостереження у кабінах водія тролейбусу за 29 квітня 2020 та за 12 червня 2020 року. Огляд проведено за участю ОСОБА_6 , який під час перегляду відеофайлів ствердно повідомив, що на даних відеозаписах зображений саме він.

Даними протоколу слідчого експерименту від 29 червня 2020 року та дослідженими відеозаписами, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 детально розповів обставини події, яка відбувалась 12 червня 2020 року, показав як викрав грошові кошти приблизно в сумі 250 грн. із кабіни водія тролейбуса, що здійснює перевезення по маршруту № 25. Жодних зауважень чи заперечень під час вказаної слідчої дії ОСОБА_6 не висловлював та не зазначав.

Даними протоколів огляду предметів від 30 червня 2020 року і від 07 травня 2020 року та фототаблицями до таких, з яких вбачається, що предметом огляду є одяг ОСОБА_6 (футболка зеленого кольору, джинси синього кольору, куртки сірого кольору, кофта світло-коричневого кольору та джинси білого кольору), які постановами від 30 червня 2020 року та від 07 травня 2020 року визнані речовими доказами, та які відповідають одягові особи, зображеної на відеозаписах із камер відеоспостереження, розташованих у кабінах тролейбусів.

Відтак, зважаючи на рівень аргументованості показань потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , колегія суддів вважає їх переконливими, послідовними, такими, що узгоджуються між собою та з іншими вищенаведеними доказами по справі, допустимість і належність яких, не викликає сумніву, крім цього, не виникає сумнівів щодо об`єктивності та достовірності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи.

Що стосується покликання апелянта про те, що вартість викрадених у ОСОБА_9 телефонів не підтверджена у законний спосіб, оскільки не проведена товарознавча експертиза вказаних пристроїв, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до п.6 ч.2 ст. 242 КПК України, в редакції Закону № 1261-VIII від 13 травня 2014 року, чинній на час проведення у даному кримінальному провадженні досудового розслідування, слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення, зокрема, розміру матеріальних збитків.

Зміни до вищезазначеної норми закону, були внесені Законом № 187-ІХ від 04 жовтня 2019 року.

Положення п.6 ч.2 ст. 242 КПК України в редакції Закону № 1261-VII спрямовано насамперед на забезпечення: правильності кваліфікації кримінального правопорушення (за умови, що розмір шкоди є ознакою складу злочину або кваліфікуючою ознакою); повноти досудового розслідування (оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є елементом предмета доказування); достовірності інформації, яка відображується в підсумкових рішеннях стадії досудового розслідування (згідно з п.7 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням).

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного Суду, викладеному у постанові від 25 листопада 2019 року (справа № 420/1667/18), обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч.1 ст. 242 КПК України у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч.2 цієї норми.

Імперативність п.6 ч.2 ст. 242 КПК України в редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

Таким чином, на переконання, колегія суддів, досудове розслідування та судовий розгляд були проведені з дотриманням вимог КПК України, докази по справі зібрані у законний спосіб, а зміст і спрямованість протиправних дій ОСОБА_6 , з врахуванням часу, місця, обстановки їх вчинення, за наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками, беззаперечно утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Крім цього, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно оцінив невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення як обрану ним форму захисту, спрямовану на уникнення від відповідальності за скоєне.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 також не визнав вину у вчиненому, однак не зміг пояснити непослідовність такої позиції з огляду на його визнавальні показання під час досудового розслідування та твердження про незастосування щодо нього незаконних методів слідства, які полягають у фізичному чи психологічному тиску.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого під час відбуття іспитового строку за попереднім вироком кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначив таке у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65, 71 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2022 року відносно ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4