Справа № 333/33/22
Провадження № 1-кп/333/364/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді: ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, а також клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заявлене по кримінальному провадженню №0001023, відомості про яке внесене до ЄРДР 20 серпня 2021 р., за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 115 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває дане кримінальне провадження. По справі здійснюється судовий розгляд. Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 12.08.2022 р. У зв`язку з здійсненням повного порядку дослідження доказів по справі, в тому числі необхідності виклику, які в судове засідання не з`явились, судова колегія не має можливості розглянути дану справу в строк до 12.08.2022 р.
В судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу, свідків, які були підставою для обрання цього запобіжного заходу продовжують існувати і не теперішній час.
Обвинувачений та його захисник заперечували відносно клопотання прокурора, у зв`язку необґрунтованістю та просили змінити даний запобіжний захід на більш м`який, у вигляді домашнього арешту, зазначивши, що цей більш м`який запобіжний захід зможе запобігти існуючим ризики
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.
За змістом ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців..
Відповідно до положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
З положень ч.1 ст. 177 КПК України вбачається, що метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам, в тому числі, переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, у цьому ж кримінальному провадженні.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення його процесуальної поведінки та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що він може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 115 КК України, які кваліфікуються, як умисне вбивство двох осіб, вчинене з особливою жорстокістю, та за яке передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
ОСОБА_6 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення у вчиненні вищевказаних злочинів, обвинувальний акт направлений до суду, що свідчить про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим цих злочинів.
Рішенням по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків: він офіційно не працює, не одружений, малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших утриманці не має. Посилання захисника, що обвинувачений має матір, яку саме він утримує, колегія суддів вважає необґрунтованим належними доказами, враховуючи також і ту обставину, що ОСОБА_6 має повнолітнього брата, який також має зобов`язання по утриманню непрацездатної матері.
З урахуванням тяжкості можливого покарання за інкриміновані обвинуваченому злочини, відсутністю стійких соціальних зв`язків, колегія суддів погоджується, що ризик можливого переховування обвинуваченого від суду існує і по теперішній час, а в умовах в Україні воєнного стану, він підвищився.
Наразі свідки по даному кримінальному провадженню судом не допитані. Враховуючи певні обставин інкримінованих кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті, обізнаність обвинуваченого про місце проживання свідків, потерпілої та їх засобів зв`язку, взаємовідносини між потерпілою та обвинуваченими, агресивні прояви до потерпілої, колегія суддів також погоджується, що наразі продовжує існувати ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілу.
З урахуванням характеру висунутого обвинувачення, тяжкими наслідками інкримінованих злочинів, у вигляді смерті двох людей, колегія суддів вважає вказані ризики є досить вагомими у даному випадку.
Відомості про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Колегія суддів, враховуючи особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому та їх взаємозв`язок з можливими ризиками по справі, які є досить вагомими в даному випадку, приходить до висновку, що більш м`які запобіжні заходи, в тому числі у вигляді домашнього арешту, який просила застосувати сторона захисту, не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу слід відмовити.
ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, направлених на заподіяння смерті іншим людям, тому колегія суддів, скориставшись правом, передбаченим ч. 4 ст. 183 КПК, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.
Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 315, 372 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 діб, а саме: з 04.08.2022 року по 03.10.2022 року.
Ухвала діє до 03.10.2022 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя, протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

ОСОБА_3