УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2022 року
м. Київ
справа № 686/10295/21
провадження № 51-1993ск22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційні скарги захисників засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відповідно на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 квітня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000301 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мирне Біляївського р-ну Одеської обл. та жителя АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК).

Суть питання
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кожного із них засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, групою осіб, з корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, 31 березня 2021 року приблизно о 17:00, перебуваючи в під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_3 , відкрито викрали в ОСОБА_8 металошукач марки «Tracer M-ray 912» вартістю 1250 грн, якого ОСОБА_4 рукою забрав з рук потерпілого та передав ОСОБА_5 , після чого обвинувачені, утримуючи в себе вказаний металошукач, залишили місце події і в подальшому розпорядилися ним на власний розсуд.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 07 квітня 2022 року вирок Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційних скаргах захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 кожен самостійно просять скасувати вирок Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 квітня 2022 року, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з встановленням відсутності в діянні засуджених складу кримінального правопорушення.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник ОСОБА_7 стверджує, що у цьому кримінальному провадженні наданими стороною обвинувачення доказами не доводиться наявність корисливого мотиву у ОСОБА_5 на відкрите викрадення чужого майна. Крім того, касатор звертає увагу, що засуджений ОСОБА_5 особисто не заволодівав металошукачем, а отримав його з рук ОСОБА_4 , якому згодом і повернув майно потерпілого. Водночас зазначає, що про факт неповернення металошукача потерпілому ОСОБА_8 засуджений ОСОБА_5 дізнався лише в салоні автомобіля.
Зі свого боку, захисник ОСОБА_6 , аргументуючи свої вимоги, указує, що ОСОБА_4 діяв не з метою викрадення металошукача, а для спонукання брата потерпілого зустрітися із засудженими.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Водночас під час перевірки оскаржуваних судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Так, суд обґрунтовано послався, зокрема, на показання:
засудженого ОСОБА_4 , який, окрім іншого, повідомив, що разом із ОСОБА_5 та дівчиною на ім`я ОСОБА_9 прибули на місце вчинення кримінального правопорушення, щоб поспілкуватись з хлопцем на ім`я ОСОБА_10 , який напередодні вдарив ОСОБА_11 , однак побачили двох хлопців, один з яких тримав у руках металошукач та, зі слів ОСОБА_12 , був братом хлопця, якого вони шукали. Надалі потерпілий повідомив, що брата немає вдома та передав металошукач на прохання ОСОБА_4 , який у свою чергу, передав цей предмет ОСОБА_5 , котрий в іншій руці тримав дерев`яну палицю. Потерпілий просив повернути йому металошукач, на що йому було сказано, щоб той спускався на вулицю. По дорозі сходинковими маршами ОСОБА_5 передав металошукача ОСОБА_4 . Вийшовши на вулицю він помітив, що ОСОБА_5 і ОСОБА_9 сідають в автомобіль, яким вони приїхали, тому він, не дочекавшись потерпілого, також сів в автомобіль, взявши із собою металошукач, і вони поїхали з місця події. Металошукач потерпілого він поклав на балкон кімнати, яку орендував. Також суд у вироку зауважив, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 аналогічні.
потерпілого ОСОБА_8 , який зазначив про те, що він, перебуваючи на сходинковому майданчику біля своєї квартири, тримаючи у руках металошукач, розповідав ОСОБА_13 як ним користуватись, до них підійшли раніше не знайомі йому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останній тримав у руці дерев`яний кийок. ОСОБА_4 у грубій формі сказав : «О металошукач, дай подивитись» і тут же своєю рукою забрав його у нього з рук. Потерпілий, злякавшись засуджених, не заперечував проти цього та повідомив про відсутність брата. Надалі потерпілий просив повернути металошукач, на що ОСОБА_4 повідомив: «Спускайся вниз, там розберемось». ОСОБА_8 ще декілька разів просив засуджених повернути йому металошукач, однак ті не звертали уваги на його прохання. Тоді він пішов у квартиру, швидко одягнувшись, вийшов на вулицю і побачив як ОСОБА_4 , утримуючи при собі металошукач, сів в автомобіль і той поїхав у невідомому йому напрямку. ОСОБА_13 , який перебував на вулиці, повідомив, що у вказаному автомобілі поїхали обидва засуджених та дівчина ОСОБА_9 , а також, що ОСОБА_5 вдарив його кийком по нозі. У зв`язку з цим потерпілий зателефонував у поліцію та повідомив, що в нього викрали металошукач;
свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зміст яких узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_8 ;
свідка ОСОБА_15 , який указав, що, він з ОСОБА_16 виявили у квартирі, де вживали алкогольні напої, зокрема із засудженими, металошукач та вирішили здати його у ломбард. По дорозі до них підійшли працівники поліції, яким він добровільно видав металошукача, адже ті сповістили, що металошукач крадений.
Також суд зауважив, що зазначені цим свідком обставини підтверджуються письмовою заявою ОСОБА_15 та протоколом огляду від 31 березня 2021 року, згідно з якими саме згаданий свідок добровільно видав працівникам поліції металошукач марки «Tracer» чорного кольору із палицею (штангою) сірого кольору.
Водночас суд першої інстанції обґрунтовано відхилив показання свідка ОСОБА_17 про те, що засуджені не забирали у потерпілого металошукача, а ОСОБА_5 тримав у руці віник, а не дерев`яний кийок, оскільки вони суперечать як показанням потерпілого та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , так і показанням самих обвинувачених.
Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються й сукупністю письмових доказів:
протоколом пред`явлення речей для впізнання від 01 квітня 2021 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав металошукач, виданий свідком ОСОБА_15 як свій;
висновоком судово товарознавчої експертизи № СЕ-19/123-21/2215-ТВ від 07 квітня 2021 року, згідно яким ринкова вартість металошукача станом на 31 березня 2021 року могла становити 1250 грн.
Перевірив суд і твердження сторони захисту про відсутність у діях засуджених корисливого мотиву та мети заволодіння чужим майном і визнав їх неприйнятними з огляду на таке.
Так, засуджені та потерпілий раніше не знайомі, будь яких зобов`язань один перед одним не мали, ні обвинувачені, ні їх знайома ОСОБА_9 до потерпілого претензій не мали. До того ж при зустрічі ОСОБА_4 , не дочекавшись від потерпілого позитивної відповіді на його вимогу «дай подивитись», своєю рукою забрав у потерпілого металошукача та тут же передав його обвинуваченому ОСОБА_5 , який в іншій руці тримав дерев`яного кийка. Крім того, засуджені на неодноразові вимоги потерпілого не повернули металошукача, а забрали його з собою та покинули місце події. Більше того, покликавши потерпілого на вулицю, засуджені не стали його там очікувати, щоб з`ясувати місцезнаходження брата потерпілого, а відразу сіли в таксі та поїхали, забравши із собою належного потерпілому металошукача. Указані обставини, на переконання місцевого суду, свідчать, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діяли саме з корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном.
Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 й ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, кожна із сторін захисту подали апеляційні скарги. Хмельницький апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах доводам, зокрема тим, які аналогічно викладені захисниками у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.
Так, апеляційний суд, спростовуючи доводи захисників та ОСОБА_4 щодо відсутності в діях засуджених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, оскільки у них був відсутній корисливий мотив на заволодіння металошукачем, визнав такі твердження безпідставними, з огляду на те, що металошукач потерпілому засуджені не повернули, хоча мали таку можливість, і не повідомили, що металошукач у них.
Крім того, колегією суддів апеляційного суду зауважено, що стороною захисту в апеляційній інстанції не було надано доказів того, що між обвинуваченими та потерпілим існують будь-які цивільно-правові відносини або боргові зобов`язання, які б указували на відсутність корисливого мотиву з метою збагачення.
Ураховуючи викладене колегія суддів Хмельницького апеляційного суду дійшла висновку, що, всупереч твердженням сторони захисту, в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і колегія суддів Верховного Суду та вважає за необхідне додатково зауважити, що саме характер протиправних дій щодо заволодіння засудженими металошукачем ОСОБА_8 змусили останнього повідомити працівникам поліції про викрадення його майна.
Стосовно тверджень захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_7 у касаційній скарзі про те, що його підзахисний лише в автомобілі дізнався, що ОСОБА_4 залишив металошукач при собі, то вони спростовуються показаннями засудженого ОСОБА_4 , зміст яких не оспорюється стороною захисту та згідно з якими ОСОБА_5 повернув металошукач по дорозі на вулицю сходинковими маршами.
Також безпідставними є посилання в касаційних скаргах захисників на постанову Верховного Суду від 06 грудня 2018 року у справі № 718/642/16-к, оскільки вказане рішення є нерелевантним до обставин даного кримінального провадження, так як вчинене за інших обставин, відмінних від установлених судами попередніх інстанцій у цьому провадженні.
Таким чином, наведені в касаційних скаргах захисників доводи не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у їх законності та обґрунтованості, закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, з огляду на зміст касаційних скарг, не встановлено.
Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисників засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відповідно на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2021 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 квітня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3