Справа № 404/6273/20
Номер провадження 1-кп/404/407/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому об`єднане кримінальне провадження №0003625 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Олександрівка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.345,ч.2 ст.398 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
02.06.2020 року приблизно о 11 год. 50 хв. в приміщенні фойє Кіровоградського районного суду Кіровоградської області по вул.Кільцевій, 36б у м.Кропивницькому перебував адвокат ОСОБА_5 , який має адвокатське свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №73 від 26.05.2008 року та ОСОБА_3 .

Під час спілкування ОСОБА_3 , який є слухачем по цивільній справі №390/137/20 за позовом ТОВ «Нива-2010» до ОСОБА_10 ТОВ «Агрофірма «Гаївське» про визнання недійсної угоди про припинення договору оренди землі та визнання недійсним договору оренди землі, висловлював своє невдоволення по даній справі та до суду. Після чого між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на ґрунті неприязних відносин, у зв`язку з діяльністю останнього пов`язаного з наданням правової допомоги відбулась сварка, в ході якого ОСОБА_3 керуючись прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень з метою залякування захисника ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, із значною силою спочатку наніс удар правою ногою в область лівого стегна та потім відразу ж замахнувся правою ногою в верхню частину тіла останнього, але ОСОБА_5 встиг прикритись лівою рукою та удар прийшовся в область лівого передпліччя. Своїми умисними противоправними діями, ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синців на лівому передпліччі та лівому стегні, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив умисне заподіяння захиснику легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з діяльністю пов`язаною з наданням правової допомоги, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.398 КК України.
Крім того, наказами Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області № 72 о/с від 12.04.2017 року ОСОБА_6 призначено на посаду слідчого відділу Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, №64 о/с від 30.03.2017 року ОСОБА_8 призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, а ОСОБА_7 відповідно до наказу №168 о/с від 15.05.2020 - на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» вказані працівники поліції відносяться до працівників правоохоронних органів, при виконанні покладених на них обов`язків керуються тільки законом і діють в межах своїх повноважень.

Так, 13.08.2020 року о 08 годині 45 хвилин зазначені вище працівники поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рамках розслідування кримінального провадження №0003625 від 03.06.2020 року за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України, прибули за адресою проживання останнього, а саме: АДРЕСА_2 , з метою вручення повісток про виклик до слідчого для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій в межах вказаного кримінального провадження.

В момент коли ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували біля будинку проживання підозрюваного ОСОБА_3 , останній, в свою чергу, о 8 годині 55 хвилин прямував вздовж тротуарної зони присадибної ділянки, що поряд з місцем його проживання.

ОСОБА_8 , який був у форменому одязі - однострої поліцейського висунув ОСОБА_3 законну вимогу зупинитись для отримання повісток про виклик до слідчого для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, на що останній, коли побачив працівників поліції, маючи на меті умисно уникнути отримання вказаних повісток та явки до слідчого, пришвидшився прямуючи в напрямку під`їзду, не реагуючи на законні вимоги працівників поліції.

ОСОБА_3 , розуміючи, що ОСОБА_8 слідує за ним, діючи умисно та цілеспрямовано, демонструючи явну зневагу до працівників поліції та маючи умисел на спричинення останнім тілесних ушкоджень, в момент коли ОСОБА_8 підійшов та поклав праву руку між рухомим дверним полотном та одвірками до вхідних дверей, що вели до під`їзду №5, що по АДРЕСА_2 , куди зайшов першим ОСОБА_3 , останній з прикладанням фізичної сили умисно зачинив вхідні двері до вказаного під`їзду чим спричинив ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці правого променево-зап`ясного суглобу, після чого забіг та зачинився в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де безпосередньо проживає.

В подальшому з метою вручення повістки про виклик відповідно до ст.135 КПК України, ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зайшли до під`їзду будинку, після чого направилися до дверей квартири АДРЕСА_3 , де проживає гр. ОСОБА_11 та з метою фіксації подій, застосовуючи відеокамеру, постукали у вхідні двері квартири та попрохали підозрюваного ОСОБА_3 вийти і отримати повістку.

В подальшому ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , усвідомлюючи значення своїх дій, та те, що перед ним знаходяться працівники правоохоронних органів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , з якими він раніше зустрічався в ході проведення слідчих та процесуальних дій у іншому кримінальному провадженні № 0003625 від 03.06.2020 та які виконували свої службові обов`язки, діючи умисно, цілеспрямовано, посягаючи на нормальне функціонування правоохоронних органів та їх авторитет, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на висловлювання погроз вбивством працівникам правоохоронних органів у зв`язку із виконанням ними службових обов`язків, висловився на адресу працівників поліції нецензурною лайкою, а в подальшому, відчинивши вхідні двері квартири, тримаючи в руках пневматичний пістолет «МР-654К» калібру 4,5 мм, серійний номер НОМЕР_1 , промислового виготовлення, виготовленого з детальним наслідуванням зовнішнього вигляду пістолета системи «Макарова», висловив погрози вбивством ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які сприйняли їх як реальні.

Демонструючи реальність висловлених погроз ОСОБА_3 відвів затвор пневматичного пістолета в заднє крайнє положення та спрямував ствол останнього у бік працівників поліції, при цьому натиснув на спусковий гачок.

Вказані умисні дії ОСОБА_3 викликали у працівників поліції відчуття страху за власне життя та реальні підстави побоюватись здійсненню висловлених погроз, внаслідок чого останні відійшли на безпечну відстань.

Скориставшись цим, ОСОБА_3 зайшов до своєї квартири, зачинивши вхідні двері зсередини, та у подальшому, з метою приховання знаряддя злочину викинув з балкону квартири застосований ним пневматичний пістолет.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 345 КК України.
Крім того, згідно з висунутим обвинуваченням, 13.08.2020 року о 08 годині 45 хвилин зазначені вище працівники поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в рамках розслідування кримінального провадження № 0003625 від 03.06.2020 за підозрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України, прибули за адресою проживання останнього, а саме: АДРЕСА_2 , з метою вручення повісток про виклик до слідчого для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій в межах вказаного кримінального провадження.

В момент коли ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 перебували біля будинку проживання підозрюваного ОСОБА_3 , останній, в свою чергу, о 8 годині 55 хвилин прямував вздовж тротуарної зони присадибної ділянки, що поряд з місцем його проживання.

ОСОБА_8 , який був у форменому одязі - однострої поліцейського, висунув ОСОБА_3 законну вимогу зупинитись для отримання повісток про виклик до слідчого для проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, на що останній, коли побачив працівників поліції, маючи на меті умисно уникнути отримання вказаних повісток та явки до слідчого, пришвидшився прямуючи в напрямку під`їзду, не реагуючи на законні вимоги працівників поліції.

ОСОБА_3 , розуміючи, що ОСОБА_8 слідує за ним, діючи умисно та цілеспрямовано, демонструючи явну зневагу до працівників поліції та маючи умисел на спричинення останнім тілесних ушкоджень, в момент коли ОСОБА_8 підійшов та поклав праву руку між рухомим дверним полотном та одвірками до вхідних дверей, що вели до під`їзду №5, що по АДРЕСА_2 , куди зайшов першим ОСОБА_3 , останній з прикладанням фізичної сили умисно зачинив вхідні двері до вказаного під`їзду чим спричинив ОСОБА_8 тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці правого променево-зап`ясного суглобу, після чого забіг та зачинився в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де безпосередньо проживає.

Відповідно до обвинувального акту вказаними діями ОСОБА_3 вчинив умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 по епізоду вчинення умисного заподіяння захиснику легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з діяльністю пов`язаною з наданням правової допомоги, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.398 КК України, суду пояснив, що перебував у денну пору доби 02.06.2020 року в холі Кіровоградського районного суду Кіровоградської області слухачем за позовом ТОВ «Нива-2010» до ОСОБА_10 ТОВ «Агрофірма «Гаївське» про визнання недійсної угоди про припинення договору оренди землі та визнання недійсним договору оренди землі. Представником з боку позивача був ОСОБА_5 . Це було друге засідання у справі. В приміщенні суду, крім нього та потерпілого ОСОБА_5 , була ще судова охорона. Погані відносини з потерпілим ОСОБА_5 у нього були давно, що пов`язані були саме з вищевказаною справою та його громадською позицією загалом. В коридорі він потерпілому ОСОБА_5 сказав, що його поведінка не етична і його потрібно позбавити адвокатської ліцензії. Після цього в них почалась словесна перепалка. Стверджує, що ОСОБА_5 наніс йому удар, від якого в нього можливо були якісь сліди, але до експертів він не звертався. Ногами удари потерпілому він не наносив, просто відштовхнув його від себе, оскільки захищався. Від такого поштовху ОСОБА_5 навіть не впав на підлогу. Стверджує, що це була оборона, оскільки ОСОБА_5 наніс йому удар, а через кілька хвилин замахнувся знову.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.398 КК України, його вина доводиться дослідженими судом такими доказами:
показаннями потерпілого ОСОБА_5 , згідно з якими він з 2008 року займається адвокатською діяльністю. 02.06.2020 року він перебував у приміщенні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області, що знаходиться по вул..Кільцевій, 36б у м.Кропивницькому, де він надавав правову допомогу у справі за позовом ТОВ «Нива-2010» до ОСОБА_10 ТОВ «Агрофірма «Гаївське» про визнання недійсної угоди про припинення договору оренди землі та визнання недійсним договору оренди землі. Зайшовши на перший поверх до суду, відвідувачів там не було. Через деякий час туди зайшов ОСОБА_3 та повідомив йому, що у нього горить автомобіль. Він впевнився, що дана інформація не відповідає дійсності та повернувся чекати на засідання. ОСОБА_3 натомість йому повідомив, що спалить його автомобіль, оскільки він невдоволений розглядом тих справ, де він присутній у нього як його опонент. Потім вийшла секретар судового засідання ОСОБА_12 та повідомила, що скоро почнеться засідання. Біля входу в зал судових засідань вони зустрілись на відстані витягнутої руки та ОСОБА_3 намагався нанести йому удар правою рукою в область грудей, але він зміг вчасно відхилитися та відштовхнути його від себе. Після цього ОСОБА_3 наніс йому удар ногою в область лівого стегна та в область верхньої частини тіла, але у зв`язку з тим, що він вивертався удар прийшовся в передпліччя. В подальшому до ОСОБА_3 підійшов працівник поліції та відтягнув його від нього. Керівник апарату викликала поліцію, якій він потім і надав всі пояснення;
показаннями свідка ОСОБА_13 , відповідно до яких вона працює керівником апарату Кіровоградського районного суду Кіровоградської області. 02.06.2020 року повинна була розглядатись справа у судді ОСОБА_14 . Приблизно о 11 год. 50 хв. до кабінету секретаря судового засідання зайшов ОСОБА_3 та повідомив, що він прибув на засідання. В подальшому вона в холі суду почула крики та нецензурну лайку. ОСОБА_3 кричав, що спалить автомобіль. Вона була перелякана, вибігла в коридор та побачила як ОСОБА_3 наніс удар правою ногою в область тулуба ОСОБА_5 , який стояв навпроти нього. Вона почала кричати, щоб припинили ці протиправні дії та покликала охорону. В подальшому ОСОБА_3 зайшов до зали судових засідань, а ОСОБА_5 відмовився та чекав приїзду працівників поліції;
- рапортом, який підтверджують надходження 02.06.2020 року о 12 год. 06 хв. виклику на лінію «102» про те, що в приміщенні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області по вул.Кільцевій у м.Кропивницькому, побились двоє присяжних (т.1 а.п.13);
- заявою ОСОБА_5 від 02.06.2020 року, в якій він просить притягнути до відповідальності ОСОБА_3 , який наніс йому тілесні ушкодження (т.1 а.п.14);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.06.2020 року з фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_5 , під час якого потерпілий показав обставини нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, які відповідають висунутому обвинуваченню (т.3 а.п.18-21);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.06.2020 року за участю свідка ОСОБА_13 , яка показала обставини нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , які відповідають висунутому обвинуваченню (т.3 а.п.24-27);
- висновком експерта №582 від 05.06.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 маються тілесні ушкодження у вигляді синців на передпліччі та лівому стегні. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом та могли утворитися в строк вказаний в постанові, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- висновком експерта №629/581 від 22.06.2020 року, згідно з яким тілесні ушкодження, які виявлені у ОСОБА_5 могли утворитися при обставинах вказаних потерпілим ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_13 під час проведення слідчих експериментів за їх участі (т.3 а.п.32-33);
- доповідною запискою секретаря судового засідання ОСОБА_15 (Т.3 а.с.36).
Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні умисного заподіяння захиснику ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з діяльністю пов`язаною з наданням правової допомоги, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.398 КК України.
При цьому суд критично оцінює та визнає недостовірними показання обвинуваченого ОСОБА_3 у суді, згідно з якими він не наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , і розцінює їх як намагання уникнути обвинуваченим відповідальності за вчинене, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме показаннями потерпілого, свідка, висновками експертиз. З огляду на вказане суд не бере до уваги доводи сторони захисту, щодо недоведення вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, як такі, що не знайшли свого підтвердження.
Перевіряючи версію обвинуваченого, суд вважає її такою, що не підтверджується доказами.
В ході допиту потерпілого та свідка, останні ідентично один одному наглядно демонстрували спосіб нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заперечував будь які тілесні ушкодженні нанесені потерпілому ОСОБА_5 , стверджував, що він оборонявся, судом не беруться до уваги, оскільки, будь-якими іншими належними та достатніми доказами, крім показань обвинуваченого, ці доводи не підтверджені спростовуються наведеною сукупністю доказів його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
В даному випадку з боку потерпілого, враховуючи характер його дій та мотиви поведінки, не було посягання, яке б викликало у обвинуваченого невідкладну необхідність у заподіянні йому шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення чи припинення відповідного посягання, а це в свою чергу виключає перебування обвинуваченого в стані оборони. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу на захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, то такі дії за своїми ознаками не становлять оборони чи самозахисту, вони набувають протиправного характеру.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположеннях свобод, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи в сукупності досліджені докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, а саме, показання потерпілого щодо побиття його обвинуваченим через минулі події, які мали місце під час здійснення потерпілим функцій адвоката у справі позовом ТОВ «Нива-2010» до ОСОБА_10 ТОВ «Агрофірма «Гаївське» про визнання недійсної угоди про припинення договору оренди землі та визнання недійсним договору оренди землі, показання свідка, експертні висновки, та протоколи слідчих дій, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 доведена саме «поза розумним сумнівом», оскільки наведені судом у вироку докази винуватості обвинуваченого є очевидними, беззаперечними та безсумнівними.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив умисне заподіяння захиснику легкого тілесного ушкодження, у зв`язку з діяльністю пов`язаною з наданням правової допомоги, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.398 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України не визнав повністю та пояснив, що слідчий намагався вручити йому підозру по кримінальному провадженні за ч.2 ст.398 КК України та він зазначав, що йому потрібно ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, подати відповідні клопотання, пояснення. На його прохання слідчий ніяк не відреагував. Підозра йому була направлена поштою. Через деякий час змінився слідчий, який повідомив йому, що потрібно зустрітися відносно провадження. Він повідомив слідчому, що на даний момент з`явитися він не може, у зв`язку з сімейними обставинами. Працівники поліції все ж таки наполягали на зустрічі та вручення йому повісток. 13.08.2020 року, він поїхав до батька в лікарню, коли йому зателефонувала дружина та повідомила, що в двері хтось стукає. Проживає він за адресою по АДРЕСА_2 . Коли він повертався додому, та підходив до будинку, то побачив людей, які біжать в його сторону. При цьому, він не розумів, що це працівники поліції та що саме так вручають повістки. Він зайшов до під`їзду, закрив двері та піднявся до квартири, де його чекали перелякані діти та дружина. Вони не представлялися, тому йому не відомо було хто приходив. Дома він мав два предмети для самозахисту, але він взяв пневматичний пістолет з діаметром 4-5мм, який був у неробочому стані та лежав в прихожій в тумбочці. Думки комусь шкодити в нього не було. Погроз ніяких в сторону працівників поліції не висловлював. Поліцейські його спровокували своєю поведінкою. Потім його почали бити, руки зв`язали.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_3 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України, його вина доводиться дослідженими судом такими доказами:
- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що 13.08.2020 року він спільно з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 поїхав до ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_5 , для надання йому для ознайомлення матеріалів кримінального провадження. Під`їждаючи до будинку ОСОБА_18 побачив ОСОБА_3 . Він їм був знайомий по кримінальному провадженню, так як викликався до відділку для надання показів. ОСОБА_18 був після чергування та у формі працівника поліції, тому ОСОБА_3 зрозумів хто вони, він на них подивився, але пришвидшив крок в напрямку свого під`їзду. Під`їзд був відчинений, але зайшовши до під`їзду ОСОБА_3 намагався його зачинити, але ОСОБА_18 підставив руку, не пам`ятає праву чи ліву, яку йому придавило. Разом з ОСОБА_16 він відкрив під`їзд, увесь цей час він здійснював відео зйомку. Зайшовши у під`їзд вони почули, як зачиняються двері квартири. Піднявшись до дверей квартири ОСОБА_3 , вони почали стукати і просити його ознайомитися з матеріалами кримінального провадження та отримати повістки про виклик, але крізь зачинені двері ОСОБА_3 їх ображав нецензурною лайкою, пропонував направляти всі документи поштою. Він здійснюючи відеозйомку стояв на сходах, поруч з ним стояв ОСОБА_18 , ОСОБА_19 був біля дверей. Почувши відкриття дверних замків вони побачили ОСОБА_3 з предметом дуже схожим на пістолет «Макарова» та почули характерний звук клацання затвору, коли саме в цей момент куля із патронника переміщається в дуло пістолету. ОСОБА_3 навів на них пістолет, і йому здалося, що він почув як здійснюється натискання на курок, він відхилився, але не відійшов, по-перше, він здійснював відеозйомку, а по-друге, від несподіванки завмер. ОСОБА_3 направляючи на них пістолет продовжив нецензурно висловлюватись, та погрожувати ним розправою та вбивством і вони розуміли всі його дії це як реальне посягання на їх життя. Після чого ОСОБА_3 зачинився знову у квартирі. Вони вийшли з вказаного під`їзду, доповіли керівництву про подію, яка мала місце, і зробили реєстрацію на 102;

показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який суду показав, що разом зі слідчим здійснював супровід кримінального провадження у справі з потерпілим ОСОБА_5 . Ним особисто по мобільному телефону викликався ОСОБА_3 до відділення поліції, де останній надавав пояснення. Після того як прокурором ОСОБА_3 було присвоєно статус підозрюваного, він перестав реагувати на телефонні дзвінки, відмовлявся приходити, уникав зустрічі. Він з потерпілим ОСОБА_7 неодноразово приїжджав до нього, але їм ніхто не відповідав. 13.08.2020 року змінившись після добового чергування, він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поїхали вручати повістку по справі за ч.2 ст.398 КК України, де є потерпілий ОСОБА_5 . Приїхавши за адресою АДРЕСА_2 піднялись і постукали в двері, їм ніхто не відчинив. Тоді вони вийшли на вулицю. Кулінський ОСОБА_20 почав заповнювати повістку, для відправлення її поштою, яка знаходиться неподалік. Перебуваючи на вулиці він помітив ОСОБА_3 . Одягнений він був у форменному одязі працівника правоохоронних органів та звернувся до нього. ОСОБА_3 впізнавши його, пришвидшив крок до свого під`їзду. Вони почали йти за ним, щоб він поставив їм підпис за отримані документи, при цьому знімаючи все на відеокамеру. Наздогнавши його біля дверей під`їзду, ОСОБА_3 сказав їм, щоб вони сюди не приходили, бо він їх «порішає». Вони попросили ОСОБА_3 зупинитись, потім пішов до під`їзду, двері у під`їзд, габаритні, металеві, він їх намагався притримати правою рукою, але ОСОБА_3 продовжив їх закривати із застосуванням сили, чим пошкодив йому руку. Вони піднялись на третій поверх, ОСОБА_21 залишився на сходах для відеозйомки, а він разом із ОСОБА_22 підійшли до дверей та почали стукати. Він почав просити ОСОБА_3 вийти отримати повістку про виклик, та отримати можливість для ознайомлення з матеріалами справи. ОСОБА_3 почав відповідати нецензурною лайкою. Після цього вони почули як відчиняються дверні замки і він побачив в руках у ОСОБА_3 річ дуже схожу на пістолет «Макарова», він звів курок, направивши пістолет на нього та продовжував лаятись і сказав, що буде їх «убивать». Пострілу не було, але факт натискання на курок був, він почув як пістолет перезарядився і курок вдарив по буйку. Таким чином він погрожуючи усім та лаючись, закрив знову за собою двері квартири. Вийшовши на АДРЕСА_6 , також про подію доповіли керівнику;

показанням потерпілого ОСОБА_6 , який суду показав, що в серпні місяці минулого року в нього у провадженні були матеріали, підозрюваним по справі був ОСОБА_3 , а потерпілим ОСОБА_5 . Провадження з приводу нанесення останньому тілесних ушкоджень. При розслідуванні справи виникла необхідність ознайомлення з матеріалами справи підозрюваного ОСОБА_3 та проведення інших слідчих та процесуальних дій з ним безпосередньо. Він протягом тижня чи навіть більше телефонував підозрюваному, ОСОБА_3 йому обіцяв прийти після вирішення сімейних проблем, але так до нього і не з`явився, затягуючи розслідування. Коли він зателефонував в черговий раз, для уточнення дати та часу, коли він зможе до нього прийти, ОСОБА_3 нецензурно висловився у його бік, та у бік його керівництва. Після цієї розмови ним було прийнято рішення поїхати до нього додому для вручення особисто повістки про виклик. Він усно, маючи на це повноваження, доручив оперуповноваженим ОСОБА_21 та ОСОБА_18 разом з ним вручити повістку. Близько 08 год. 30 хв. вони під`їхали до будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . Постукавши та подзвонивши, у двері, їм ніхто не відповів. Вони це розцінили як те, що в квартирі нікого не має. Вийшовши на вулицю він почав заповнювати повістку, бланки якої носить з собою. ОСОБА_18 був у форменому одязі однострої поліцейського, він побачив, що в напрямку свого під`їзду рухається підозрюваний. ОСОБА_18 почав рухатись на зустріч підозрюваному ОСОБА_3 . ОСОБА_18 відповідно до форми звернувся до підозрюваного, попросив його зупинитися, для отримання повістки. ОСОБА_3 піднявши голову, подивившись на них, розуміючи хто вони і навіщо прийшли, пришвидшився в напрямку свого під`зду. Він ці дії розцінив як намагання втекти від поліції. ОСОБА_18 також почав рухатись швидше, постійно звертаючись до підозрюваного на ім`я та по-батькові. Підійшовши до дверей під`їзду ОСОБА_3 відкрив кодовий замок на вхідних дверях почав заходити, саме в цей час до дверей підійшов ОСОБА_18 , продовжуючи звертатись до підозрюваного, та просячи його почекати, і отримати повістку. Він не бачив як саме придавило руку ОСОБА_18 . Він чув звук зачинення дверей, але не метал об метал, а ніби туди щось потрапило, а вже другий звук, був зачинення дверей метал об метал. Підійшовши, ОСОБА_18 показав руку і сказав, що підозрюваний прибив йому руку. Відкривши двері і зайшовши до під`їзду, вони почули як зачиняються двері квартири. Вони піднялись на потрібний поверх, він сказав ОСОБА_23 знімати відео, а разом з ОСОБА_18 підійшов до дверей, постукавши та представившись, попросили відчинити двері. Спочатку за дверима була тиша, але вони знали, що людина туди зайшла. Далі на їх адресу через двері вони почули нецензурну лайку, погрози розправи. Через деякий час, почав відкриватися дверний замок, ОСОБА_3 відчинив двері на половину, йому їх було видно добре, в руках у нього був предмет дуже схожий на пістолет «Макарова», він розцінив це як пряму загрозу для життя. На вигляд предмет не був пластиковою іграшкою. Чи бойовий, чи ні сказати не може, все сталось дуже швидко. При цьому він продовжував їх ображати нецензурними словами. Своїми діями він перевів затвор, привівши зброю у бойову готовність, націливши зброю на них. Відходячи він почув звук спуску пускового гачка, це курок б`є по задній частині затвору і по ударнику. Знає ці звуки, так як має табельну зброю, та володіє навичками її використання. Ще погрожуючи їм фізичною розправою підозрюваний зачинив двері. Вони після події, спустились вниз, і він зателефонував на 102, та доповіли про подію керівництву;

рапортом який підтверджують надходження 13.08.2020 року о 09 год. 42 хв. виклику на лінію «102» про те, що по АДРЕСА_2 замах на вбивство працівника поліції (т.1 а.п.41);

- протоколом огляду місця події від 13.08.2020 року під час якого встановлено та оглянуто місце вчинення злочину прилеглу територію під`їзду №5 по АДРЕСА_7 , де виявлено та вилучено предмет,зовні схожий на пістолет «ПМ» та предмет зовні схожий на магазин, мобільний телефон «Samsung», які оглянуто та визнані речовими доказами (т.1 а.п.44, т.1 а.п.46);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_6 із застосуванням відеозапису, під час якого ОСОБА_6 на місці події показав обставини вчинення ОСОБА_3 погрози вбивством працівникам правоохоронних органів (т.1 а.п.64-68);

- заявою ОСОБА_7 від 13.08.2020 року, в якій він просить притягнути до відповідальності ОСОБА_3 як особу, яка за допомогою пістолета погрожувала йому вбивством (т.1 а.п.69);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.10.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_7 із застосуванням відеозапису, під час якого ОСОБА_7 на місці події показав обставини вчинення ОСОБА_3 погрози вбивством працівникам правоохоронних органів (т.1 а.п.79-88);

- заявою ОСОБА_8 від 13.08.2020 року, в якій він просить притягнути до відповідальності ОСОБА_3 як особу, яка за допомогою пістолета погрожувала йому вбивством під час виконанням ним службових обов`язків (т.1 а.п.83);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.09.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_8 із застосуванням відеозапису, під час якого потерпілий ОСОБА_8 на місці події показав обставини вчинення ОСОБА_3 погрози вбивством працівникам правоохоронних органів під час виконання ним службових обов`язків (т.1 а.п.93-98);

- копією витягу з наказу від 12.04.2017 року про прийняття ОСОБА_6 на посаду слідчого (т.1 а.п.101);

- копією функціональних обов`язків слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області (т.1 а.п.102-104);

- витягом з наказу №168 о/с від 15.05.2020 року, яким ОСОБА_7 призначено оперуповноваженим (т.1 а.п.105);

- копією посадової інструкції оперуповноваженого кримінальної поліції Кропивницького ВП ГУНП в області (т.1 а.п.106-107);

- витягом з наказу №64о/с від 30.03.2017 року, яким ОСОБА_8 призначено старшим оперуповноваженим (т.1 а.п.108);

- копією посадової інструкції старшого оперуповноваженого кримінальної поліції Кропивницького ВП ГУНП в області (т.1 а.п.109-110);

- висновком експерта №780 від 13.08.2020 року, згідно з яким у ОСОБА_3 маються тілесні ушкодження у вигляді синців (4) по внутрішній поверхні правого плеча, садна в нижній третині правої гомілки по передній поверхні. Дані тілесні ушкодження утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), тілесні ушкодження у вигляді синців могли утворитися в строк вказаній в постанові, тілесні ушкодження у вигляді садна утворилось за 2-3доби до моменту огляду. Всі тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень маловірогідно їх утворення при падінні з положення стоячи на площину. Даних чи міг потерпілий ОСОБА_3 втрачати свідомість під час нанесення тілесних ушкоджень не має (т.1 а.п.155);

- висновком експерта №225 від 22.09.2020 року, відповідно до якого предмет, схожий на пістолет, вилучений 13.08.2020 року в ході огляду місця події вогнепальною зброєю не являється, а є пневматичним пістолетом «МР-654К», калібру 4.5 мм, серійний номер НОМЕР_1 , промислового виготовлення, виготовлений з наслідуванням зовнішнього вигляду пістолету системи «Макарова» виробництва фірми «Байкал». Наданий пістолет непридатний для стрільби, у зв`язку з несправністю механізму приймача балончика (т.1 а.п.165-169);

- висновком експерта №226 від 15.09.2020 року, згідно з яким предмет, схожий на револьвер, вилучений 13.08.2020 року в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 вогнепальною зброєю не являється, а є револьвером, який призначений для тренувальної стрільби. Наданий револьвер «STREAMER» придатний для стрільби штатним патронами калібру 4 мм «Флобер». Два предмети, схожі на патрони, вилучені під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 є короткими патронам «Флобера», калібру 4 мм, кільцевого запалювання, з яких один - промислової виготовлення, другий - споряджений саморобним способом з використанням складових промислового виготовлення, які використовуються для стрільби: револьверів калібру 4 мм; патрон промислового виготовлення боєприпасам не являється, оскільки вистріляний снаряд не володіє достатньою вражаючої здатністю; патрон, споряджений саморобним способом з використанням складових промислового виготовлення, являється боєприпасам, оскільки вистріляний снаряд володіє достатньою вражаючою здатністю. Предмет, схожий на гільзу боєприпасам не являється, а є гільзою короткого патрона Флобера, калібру 4 мм, кільцевого запалювання, промислового виготовлення, який використовується для стрільби з револьверів калібру 4 мм під патрон «Флобера». Надані два патрона придатні для стрільби (т.1 а.п.175-180);

- відеозаписами, які переглянуті в судовому засіданні.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд, розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, вважає із достовірністю встановленими та доведеними викладені у вироку фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, та вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні погроз вбивством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України.
Враховуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, яка зводиться до категоричного не визнання своєї провини та оспорювання очевидних та не спростовних доказів, співставляючи її з обвинуваченням, що висунуто ОСОБА_3 , а також з показаннями потерпілих, дослідженими судом документами, експертними висновками, переглянутими відеозаписами, які у своїй сукупності повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що наведені судом докази винності обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину мають характер логічних, змістовних, послідовних, беззаперечних та об`єктивних.
Наведені докази винності обвинуваченого ОСОБА_3 є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми.
Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 345 КК є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів. Об`єктивна сторона злочину може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.
Погроза може виявлятись у висловлюванні (усно, письмово, із застосуванням технічних засобів), а також в жестах або інших діях, за допомогою яких винний залякує потерпілого вчиненням убивства, застосуванням до нього чи його близьких родичів насильства або знищенням чи пошкодженням його майна або майна близьких родичів. Для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 345 КК наявність реальних підстав побоювання потерпілим виконання погрози не є обов`язковою. Злочин вважається закінченим з моменту, коли погроза була доведена до відома працівника правоохоронного органу.
На дослідженому в судовому засіданні відеозаписі вбачається, як працівник поліції ОСОБА_8 перебуваючи у форменому одязі - однострої поліцейського намагається вручити повістку ОСОБА_3 , потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають на сходах, при цьому нікого тиску чи погрозу в його адресу вони не висловлюють, а діють в межах Закону України «Про Національну поліцію». На прохання працівників поліції вийти і отримати повістку ОСОБА_3 відкриває двері та з предметом схожим на пістолет погрожує нецензурною лайкою.

Крім того, ОСОБА_3 у своїх же поясненнях повідомляв, що йому відомо про кримінальне провадження, де він перебуває в статусі підозрюваного, що йому неодноразово телефонував слідчий та намагався з ним зустрітися для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Тому твердження ОСОБА_3 , що він не розумів, хто намагається йому вручити повістку не відповідає дійсності.

Також суд не бере до уваги покази ОСОБА_3 відносно того, що він перебував в особливо психологічному стані, у зв`язку з хворобою батька, оскільки це спростовується висновком судової психолого-психіатричної експертизи №366 від 22.09.2020 року (т.2 а.п.85-87), якою визнано, що ОСОБА_3 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

При цьому у суду не має підстав ставити під сумнів свідчення потерпілих стосовно вчиненого відносно них кримінального правопорушення - оскільки вони об`єктивно узгоджуються з обставинами, встановленими під час дослідження доказів у їх сукупності. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б спростовували їх показання і давали підстави вважати, що вони обмовляють обвинуваченого. Таких доказів не було надано стороною захисту і в подальшому при розгляді кримінального провадження.

Таким чином, об`єктивні обставини у справі, підтверджені часткового показаннями обвинуваченого, повністю потерпілими та письмовими доказами у справі, відеозаписом вчиненого кримінального правопорушення, виявленим пістолетом, наявності форменого одягу на потерпілому ОСОБА_8 , переконують суд у тому, що обвинувачений чітко розумів, хто саме та у зв`язку із чим перебуває поруч із ним, усвідомлював, що його дії носять протиправний характер, застосував насильство з погрозою вбивства до потерпілих саме як до працівників правоохоронного органу.

Таким чином, вищезазначені докази у кримінальному провадженні є достатніми для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_3 складу злочину та надання правової кваліфікації діям обвинуваченого.

Життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому насильство щодо будь-якої особи є неприпустимим, а у допустимих законом випадках - крайньою мірою, тим більше до працівника правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків чи у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, оскільки такі особи перебувають під окремим правовим захистом держави.

Сукупність доказів у справі є підставою кваліфікувати дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.345 КК України, як погрозу вбивством щодо працівника правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України не визнав повністю та пояснив, що слідчий намагався вручити йому підозру кримінальному провадженні за ч.2 ст.398 КК України та він зазначав, що йому потрібно ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, подати відповідні клопотання, пояснення. На його прохання слідчий не відреагував. Підозра йому була направлена поштою. Через деякий час змінився слідчий, який повідомив йому, що потрібно зустрітися відносно провадження. Він повідомив слідчому, що на даний момент з`явитися він не може, у зв`язку з сімейними обставинами. 13.08.2020 року він поїхав до батька в лікарню, коли йому зателефонувала дружина та повідомила, що в двері хтось стукає. Коли він приїхав додому АДРЕСА_2 , та підходив до будинку, то побачив людей, які біжать в його сторону. При цьому, він не розумів, що це працівники поліції та що саме так вручають повістки. Він зайшов до під`їзду, закрив двері та піднявся до квартири, де його чекали перелякані діти та дружина. Працівники поліції голосно стукали в двері. Ніяких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 він не наносив.

Крім того, на доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України допитано потерпілого ОСОБА_8 , який суду показав, що разом зі слідчим здійснював супровід кримінального провадження у справі з потерпілим ОСОБА_5 . Ним особисто по мобільному телефону викликався ОСОБА_3 до відділення поліції, де останній надавав пояснення. Після того як прокурором ОСОБА_3 було присвоєно статус підозрюваного, він перестав реагувати на телефонні дзвінки, відмовлявся приходити, уникав зустрічі. Разом з ОСОБА_7 неодноразово приїжджав до нього, але їм ніхто не відповідав. 13.08.2020 року змінившись після добового чергування будучи одягненим в форму поліцейського, він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поїхали вручати повістку по справі за ч.2 ст.398 КК України, де є потерпілий ОСОБА_5 . Приїхавши за адресою АДРЕСА_2 , вони піднялись і постукали в двері, їм ніхто не відповів. Тоді вони вийшли на вулицю. Кулінський ОСОБА_20 почав заповнювати повістку, для відправлення її поштою, яка знаходиться неподалік. Стоячи на вулиці та повернувши голову у бік помітив ОСОБА_3 . ОСОБА_3 впізнавши його, пришвидшив крок до свого під`їзду. Він почав йти йому на зустріч, за ним ОСОБА_19 , ОСОБА_21 знімав усе на відеокамеру. Вони почали йти за ним, щоб він поставив їм підпис за отримані документи, або повернув їх. Наздогнавши його біля дверей під`їзду, ОСОБА_3 сказав їм, щоб вони сюди не приходили, бо він їх «порішає». Попросивши ОСОБА_3 зупинитись, останній не зреагував та пішов до під`їзду закривши за собою двері, а він намагався притримати їх правою рукою, але ОСОБА_3 продовжив їх закривати із застосуванням сили, чим пошкодив йому руку;

Допитано в якості свідка ОСОБА_6 , який суду показав, що в серпні місяці минулого року в нього в провадженні були матеріали, підозрюваним по справі був ОСОБА_3 , а потерпілим ОСОБА_5 . Провадження з приводу нанесення тілесних ушкоджень. При розслідуванні справи виникла необхідність ознайомлення з матеріалами справи підозрюваного ОСОБА_3 та проведення інших слідчих та процесуальних дій з ним, безпосередньо. Він протягом тижня чи навіть більше телефонував підозрюваному, він йому обіцяв прийти після вирішення сімейних проблем, але так до нього і не з`явився, затягуючи розслідування. Коли він зателефонував в черговий раз, для уточнення дати та часу, коли він зможе до нього прийти, ОСОБА_3 нецензурно висловився у його бік, та у бік його керівництва. Після цієї розмови ним було прийнято рішення поїхати до нього додому для вручення особисто повістки про виклик. Він усно, маючи на це повноваження, доручив оперуповноваженим ОСОБА_21 та ОСОБА_18 разом з ним вручити повістку. Близько 08 год. 30 хв. вони під`їхали до будинку ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . Постукавши та подзвонивши, у двері, їм ніхто не відповів. Вони це розцінили, що в квартирі нікого не має. Вийшовши на вулицю, вони відійшли від потрібного під`їзду та почав заповнювати повістку, бланки якої носить з собою. ОСОБА_18 був у форменому одязі однострої поліцейського, він побачив, що в напрямку свого під`їзду рухається підозрюваний. ОСОБА_18 почав рухатись на зустріч підозрюваному ОСОБА_3 . ОСОБА_18 відповідно до форми звернувся до підозрюваного, попросив його зупинитися, для отримання повістки. ОСОБА_3 піднявши голову, подивившись на них, розуміючи хто вони і навіщо прийшли, пришвидшився в напрямку свого під`зду. Він ці дії розцінив як намагання втекти від поліції. ОСОБА_18 також почав рухатись швидше, постійно звертаючись до підозрюваного на ім`я та по-батькові. Підійшовши до дверей під`їзду ОСОБА_3 відкрив кодовий замок на вхідних дверях почав заходити, саме в цей час до дверей підійшов ОСОБА_18 , продовжуючи звертатись до підозрюваного, та просячи його почекати, і отримати повістку. Він не бачив як саме придавило руку ОСОБА_18 ;

Допитано в якості свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що 13.08.2020 року він спільно з ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 разом, на прохання ОСОБА_24 який був слідчим у справі поїхати до ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_5 , для надання йому для ознайомлення матеріалів кримінального провадження. Під`їждаючи до будинку ОСОБА_18 побачив ОСОБА_3 . Він їм був знайомий по кримінальному провадженню, так як викликався до відділку для надання показів. ОСОБА_18 був після чергування та у формі працівника поліції, тому ОСОБА_3 зрозумів хто вони, він на них подивився, але пришвидшив крок в напрямку свого під`їзду. Під`їзд був відчинений, але зайшовши до під`їзду ОСОБА_3 намагався його зачинити, але ОСОБА_18 підставив руку, не пам`ятає праву чи ліву, яку йому придавило дверцями під`їзду;

- рапорт, який підтверджують надходження 13.08.2020 року о 09 год. 42 хв. виклику на лінію «102» про те, що по АДРЕСА_2 замах на вбивство працівника поліції (т.1 а.п.41);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 11.09.2020 року за участю потерпілого ОСОБА_8 із застосуванням відеозапису, під час якого потерпілий ОСОБА_8 на місці події показав обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення (т.1 а.п.93-98);

- висновком експерта №779 від 13.08.2020 року, згідно з яким у ОСОБА_8 мається тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці правого променево-зап`ясного суглобу. Дане тілесне ушкодження утворилось від одного травматичного контакту з тупим об`єктом та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію тілесного ушкодження виключається можливість його утворення при падінні з положення стоячи на площину. Тілесних ушкоджень, які б могли утворитись при боротьбі чи самообороні не виявлено (т.1 а.п.148);

- висновком експерта №884/779 від 28.09.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 мається тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці правого променево-запясного суглобу. Механізм утворення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_8 не суперечить механізму на який вказав потерпілий ОСОБА_8 в протоколі проведення слідчого експерименту від 11.09.2020 року за його участі (т.1 а.п.152-153).

Інших доказів, які могли б бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_3 прокурором надано не було.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши надані в розпорядження суду документи, створивши сторонам кримінального провадження рівні умови доказування, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, прийшов до висновку, що під час судового провадження стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_3 вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України.

Натомість, відповідальність за ч.2 ст.345 КК України настає при умисному заподіянні вказаним у цій статті особам легких тілесних ушкоджень виключно у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. При цьому, виконання потерпілим таких обов`язків не може бути абстрактним. У кожному випадку належить чітко встановити, у зв`язку з виконанням яких службових обов`язків працівник правоохоронного органу зазнав фізичного насильства.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом та спеціальним мотивом - у зв`язку з виконанням потерпілим службових обов`язків. За відсутності такого мотиву дії винного кваліфікуються за іншими статтями Особливої частини КК України.

Під час судового слідства не встановлено та не підтверджується належними і допустимими доказами, що потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження внаслідок дій обвинуваченого, а також не доведено дій ОСОБА_3 щодо завдання цих ушкоджень, та наявності умислу ОСОБА_3 направленого на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Факт прямого умислу обвинуваченого на нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, а сторона обвинувачення не надала достатніх доказів та не довела мотивів на підтвердження умислу обвинуваченого саме на нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Допитані як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду не могли чітко вказати, що бачили момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3 . Фактично обвинувачення ґрунтується на показах потерпілого ОСОБА_8 та висновку експертизи про наявність у нього легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_3 прямує в будинок, заходить у під`їзд та зачиняє за собою двері, коли в цей момент потерпілий ОСОБА_8 намагається зупинити цей процес, а саме вставивши руку в двірний отвір без використанні двірної ручки. При цьому до моменту потрапляння в квартиру ОСОБА_3 ніяких погроз в бік працівників поліції не висловлював. Сам потерпілій ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_3 можливо й не бачив, що він притримував двері до під`їзду рукою.

Одночасно суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 26.06.1992 року «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів», насильство застосоване щодо працівника міліції, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця при опорі їм під час виконання ними обов`язків щодо охорони громадського порядку, може полягати в умисному нанесенні ударів,побоїв,тілесних ушкоджень. Якщо ж при опорі працівникові міліції чи військовослужбовцю, який одночасно є працівником правоохоронного органу, було нанесено удари, побої чи заподіяно легке,середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження, вчинене не обхідно кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням (постанова Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к.

Будь-яких доказів, спростовуючих покази обвинуваченого, а саме проведення з ним слідчого експерименту, одночасного допиту зі свідками та потерпілим, та інше, прокурором суду не надано. Будь-яких клопотань стороною обвинувачення після дослідження всіх письмових доказів, суду заявлено не було.

Але незважаючи на вищезазначене, приймаючи до уваги загальні засади кримінального провадження, враховуючи що кожному гарантується право на справедливий розгляд його справи незалежним і неупередженим судом і тільки суд наділений правом ухвалювати будь-які остаточні рішення по справі, тому суд зазначає, що провідне місце, яке займає в демократичному суспільстві право на справедливий судовий розгляд, спонукає Суд віддавати перевагу «сутнісній», а не «формальній» концепції «обвинувачення», про яке йдеться у п. 1 ст. 6 (див. п. 62 рішення ЄСПЛ від 18 січня 2007 року у справі «Шубінський проти Словенії»).

У своєму рішенні по справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02, п.49, Європейський суд з прав людини підкреслює, що вираз «відповідно до закону» значною мірою покладає на національне законодавство і державу обов`язок дотримання матеріальних і процесуальних норм.

П. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у рішеннях по справах «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 року та «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08.02.1996 року.

Таким чином, оскільки, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому суд вважає, що судом всім учасникам провадження в даному випадку були створені належні умови щодо справедливого судового розгляду та доведення перед судом своїх правових позицій, що стороною обвинувачення знехтуване, тому всі негативні наслідки невиконання вказаних вимог закону в тому числі і п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, цілком покладаються на сторону обвинувачення.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч.2 ст.9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

При цьому завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доводе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена за стандартом «поза розумним сумнівом». Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За таких обставин, суд відповідно до загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, в тому числі і щодо збирання, подання та оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, робить висновок, що за результатами даного судового розгляду вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків - не доведено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до ст.ст.50, 65 КК України враховує ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є умисними закінченими не тяжкими злочинами, особу винного, який не працює, осудний, одружений, на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває , раніше не судимий.
Визначених ч.1 ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Визначених ч.1 ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив умисні закінчені не тяжкі злочини, на обліках в лікарнях не перебуває, раніше не судимий, суд вважає за можливе попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 у разі призначення йому за ч.2 ст.398 КК України та ч.1 ст.345 КК України покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, визначивши остаточне покарання згідно з ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Однак, оскільки обвинувачений одружений, має на утриманні двох дітей, інвалід третьої групи, зі слів брав участь в антитерористичній операції та висловлює бажання брати участь у воєнних діях з визволення України, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 і попередження нових кримінальних правопорушень без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. Підстави до застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання не встановлені.
Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Таку міру покарання суд вважає необхідною не тільки для покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, а й для його виправлення.
Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання, який є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст.177 КПК України.
Цивільні позови потерпілими не заявлялись.
Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави, а долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.345 КК України визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведенням наявності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.398 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з домашнього арешту на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

ОСОБА_3 роз`яснити, що в разі невиконання перерахованих обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування під вартою з 15.08.2020 року по 04.11.2020 року включно.

Речові докази: оптичні диски зберігати в матеріалах кримінального провадження;

Револьвер, три гільзи, тампон, пістолет, змив спускового гачка,змив з курка пістолета, змив з обох сторін затвора пістолета, змив з обох сторін рукоятки пістолета,змив з нижньої частини пістолетного магазину, змив з пістолетного магазину, - знищити

Мобільний телефон «Samsung» повернути ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експерта для проведення експертизи у розмірі 2288 грн. 30 коп.

На вирок може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Кіровський районний суд м.Кіровограда, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя ОСОБА_1