Номер провадження: 11-кп/813/1497/22
Справа № 522/2057/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника Служби у справах дітей ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2022 року, у об`єднаних кримінальних провадженнях за №0001908 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2016 року та №0000947 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2019 року, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та за ч. 3 ст. 289 КК України призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Зараховано в строк покарання ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення у період з 18.04.2016 року по 15.06.2016 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також з 19.04.2019 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до набрання даним вироком законної сили залишено тримання під вартою.
Вироком також вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у тому, що 18.04.2016 року приблизно о 00 год. 30 хв. - 01 год. 00 хв. діючи спільно та за попередньою змовою з Особою 1, матеріали у відношенні якого виділені в окреме провадження та направлено до суду, маючи єдиний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибули до місця проживання їх знайомого ОСОБА_11 , а саме до будинку по АДРЕСА_2 , який користувався автомобілем «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1 на підставі довіреності.
Згідно ухваленому співучасниками плану, з метою заволодіння вказаним автомобілем, вони планували під час руху автомобілем вимусити потерпілого зупинитись та покинути автомобіль і передати їм його управління, а у разі відмови застосувати до потерпілого фізичне насильство шляхом нанесення ударів руками по різним частинам тіла, а також виказати погрози застосування такого насильства, та вимусити вказаними діями ОСОБА_11 покинути автомобіль та передати їм технічний паспорт на автомобіль.
Діючи з вказаною метою згідно вищеописаного плану за попередньою змовою групою осіб під час руху у вказаному автомобілі по Французькому бульвару на розі проспекту Гагаріна в м. Одесі, Особа 1 наказав ОСОБА_11 , який керував автомобілем, покинути автомобіль, що ОСОБА_11 відмовився виконувати.
Діючи згідно вказаного плану Особа 1, демонструючи реальність їх намірів навмисно наніс ОСОБА_11 один удар кулаком по голові завдавши побоїв.
ОСОБА_9 , який в цей час знаходився на передньому сидінні автомобіля справляючи враження чисельної переваги та підтримуючи своєю присутністю дії Особи 1, виказав ОСОБА_11 погрози щодо подальшого застосування до нього насильства з їх боку у вигляді нанесення йому ударів по різним частинам тіла, тобто виказав погрозу щодо застосування насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого. Вищевказаними діями ОСОБА_9 , Особа 1 вимусили вказаними навмисними діями потерпілого ОСОБА_11 зупинитись та передати керування автомобілем Особі 1.
Так, в подальшому, перебуваючи на проїжджій частині біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в результаті вказаних спільних дій ОСОБА_9 та Особи 1, ОСОБА_11 переконався в реальності намірів нападників та реалізації їх погроз у разі не виконання їх злочинних вимог і тому був вимушений підкоритись і покинути автомобіль, а також передати технічний паспорт на нього нападникам.
В результаті вказаних спільних дій ОСОБА_9 та Особа 1 протиправно вилучили автомобіль «ВАЗ 2107» державний номер НОМЕР_1 у його користувача ОСОБА_11 всупереч його волі, розпорядившись вказаним автомобілем на свій розсуд, внаслідок чого потерпілий одразу ж після вчинення вказаних дій повідомив про вказані подій органи поліції.
Крім того, 19.04.2019 року приблизно о 13:30 год. ОСОБА_9 маючи єдиний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом «Volkswagen Passat В5» державний номер НОМЕР_2 , реєстрації Республіки Польща, який належить ОСОБА_12 , призначив зустріч останньому біля будинку АДРЕСА_3 , з метою ділової розмови.
З метою заволодіння вказаним автомобілем, ОСОБА_9 перебуваючи в дворі вище вказаного будинку, під приводом розмови відвів потерпілого від автомобіля у сусідній двір, при цьому ОСОБА_9 почав демонструвати потерпілому предмет зовні схожий на пістолет з метою залякати останнього тим самим подавивши його волю до опору.
Залишивши ОСОБА_12 у сусідньому дворі, ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на власне незаконне збагачення шляхом незаконного заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання повернувся до автомобіля «Volkswagen Passat В5» державний номер НОМЕР_2 , дверцята якого були не зачинені, сів за кермо та побачив, що на задньому сидінні перебуває ОСОБА_13 який прибув на місце зустрічі разом із ОСОБА_12 ..
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір ОСОБА_9 дістав предмет зовні схожий на пістолет, спрямував його в обличчя ОСОБА_13 та наказав покинути автомобіль. Розуміючи реальність наміру нападника та реалізації його погроз у разі не виконання його злочинних вимог ОСОБА_13 підкорився вимозі ОСОБА_9 і вийшов з автомобіля. В той час ОСОБА_9 запустив двигун вказаного автомобіля за допомогою ключів які перебували у замку запалювання та покинув місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим встановив контроль над автомобілем, на якому покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
В результаті вказаних злочинних дій, ОСОБА_9 протиправно заволодів автомобілем «Volkswagen Passat В5» державний номер НОМЕР_2 , реєстрації Республіки Польща у його власника ОСОБА_12 всупереч його волі, розпорядившись вказаним автомобілем на свій розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого заступник прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.
В обґрунтування своїх доводів прокурор зазначає, що судом першої інстанції визнавши недоцільним дослідження доказів у повному обсязі, не врахував положення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та не вжив всіх необхідних заходів для того, щоб переконатись в правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, не роз`яснив учасникам судового провадження наслідки такого порядку дослідження доказів під час апеляційного оскарження та не здійснив допит обвинуваченого ОСОБА_9 , чим порушено вимоги ч. 4 ст. 349 КК України.
Просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі, обвинуваченого, його захисника та представника Служби у справах дітей, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, суд першої інстанції послався у вироку на те, що обвинувачений визнав повністю свою провину та підтвердив обставини вчинених ним злочинів.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

Таку, правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 02 лютого 2021 року (справа №640/4713/19).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі №521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно ч. 1 ст. 351 КПК допит обвинуваченого починається з пропозиції головуючого надати показання щодо кримінального провадження, після чого обвинуваченого першим допитує прокурор, а потім захисник. Після цього обвинуваченому можуть бути поставлені запитання потерпілим, іншими обвинуваченими, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також головуючим і суддями. Крім того, головуючий має право протягом всього допиту обвинуваченого ставити йому запитання для уточнення і доповнення його відповідей.
З матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції, встановивши факт визнання обвинуваченим ОСОБА_9 вини у вчинені інкримінованих ним кримінальних правопорушень та обговоривши питання щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, ухвалив провести розгляд справи у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

З журналу судового засідання від 21.01.2022 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 був допитаний у судовому засіданні головуючим суддею, надав пояснення щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України, та провину у їх скоєні визнав у повному обсязі.

Надалі на пропозицію головуючого судді поставити обвинуваченому ОСОБА_9 запитання, з приводу вчинення ним обставин вчинення злочинів, прокурор, захисник та представник Служби у справах дітей відмовились.

Після чого головуючий суддя повторно запитав у обвинуваченого ОСОБА_9 чи вірно все зазначено в обвинувальному акті, на що останній повторно підтвердив провину у вчинені злочинів та щиро кається.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції здійснено допит обвинуваченого у відповідності до вимог ч. 4 ст. 349 та ст. 351 КПК України.

При цьому обвинувачений та його захисник у апеляційній інстанції зазначили, що ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України, не заперечував фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, правильно розумів та усвідомлював зміст обставин злочинів в яких обвинувачується та правові наслідки розгляду справи за спрощеною процедурою в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Отже, зазначені обставини надавали суду першої інстанції провести судовий розгляд у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що стороною захисту вирок суду першої інстанції не оскаржувався, що вказує на згоду обвинуваченого та його захисника на викладене у ньому обвинувачення.

Таким чином, апеляційний суд вважає що доводи викладені в апеляційної скарзі прокурора щодо порушення судом першої інстанції вимог ст. 349 КПК України є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_9 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає - залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2022 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4