ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1752/22 Справа № 185/4190/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року у кримінальному провадженні №0000165 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз: 26 січня 2021 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково, у виді 1 місяць позбавлення волі, приєднано невідбуте покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Зазначеним вироком ОСОБА_7 було визнано винуватим у тому, що спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, за наступних обставин.
Так, 07 квітня 2021 року приблизно о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 йшли по АДРЕСА_2 де, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між останніми виникла словесна сварка в ході якої ОСОБА_7 діючи умисно відштовхнув ОСОБА_10 від себе, після чого дістав з лівої зовнішньої кишені куртки складний ніж та утримуючи його у лівій руці, наніс останньому один удар в область живота, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення в черевну порожнину з пораненням тонкої кишки, брижі сальника, ускладнене внутрішньочеревною кровотечею та перитонітом, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор не оскаржуючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково, у виді 1 місяць позбавлення волі, приєднано покарання, невідбуте за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2021 року та остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції неналежним чином врахував положення ст. ст. 50, 65 КК України та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.
В той же час, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав у повному обсязі, вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи в період іспитового строку за попереднім вироком, обставин, які пом`якшують покарання судом першої інстанції не встановлено, що у своїй сукупності вказує на недостатність призначеного судом покарання та необхідність скасування вироку в цій частині.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції та з підстав, викладених в скарзі просив її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвали в цій частині новий вирок.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду та правова кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та щодо наявності підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, та перевіривши вирок суду в цій частині, апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги закону судом першої інстанції виконані належним чином, з огляду на таке.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається із вироку суду першої інстанції, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується добре.
Обставин, які пом`якшують покарання судом першої інстанції не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання суд першої інстанції визнав рецидив кримінальних правопорушень.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що для досягнення цілей покарання, а саме виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, необхідним і достатнім буде покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому, з урахування фактичних обставин даної конкретної справи, відсутності будь-яких претензій матеріального та/або морального характеру з боку потерпілого, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкцією статті.
Колегія суддів, як і суд першої інстанції враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення хоча і тяжкого, однак необережного кримінального правопорушення, вчинив даний злочин в період іспитового строку, що обумовило застосування судом першої інстанції положень ст. 71 КК України. З огляду на викладене, судом першої інстанції обґрунтовано призначено обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 75 КК України.
Крім того, колегія суддів враховує й позицію самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який під час судового засідання апеляційного суду зазначив про те, що погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням та не подавав апеляційної скарги на вирок суду.
Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць, а прокурор просить збільшити розмір покарання на 1 рік і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць, що на думку апеляційного суду, не свідчить про суттєву диспропорцію між тим покаранням, яке призначив суд та тим, яке просить прокурор в апеляційній скарзі.
Таким чином, прокурор не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, чому, на думку прокурора, покарання у виді 6 років і 1 місяця може забезпечити досягнення цілей покарання та внесе корективи в соціально-психологічні властивості засудженого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону, а покарання в розмірі, призначеному суду, не досягне таких цілей.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни чи скасування, а доводи апеляційної скарги прокурора є явно безпідставними і формальними, а відтак апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2022 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4