Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового провадження : прокурори ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/564/21, за апеляційною скаргою особи, яка є власником майна, на яке накладено арешт, - ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 листопада 2021 року задоволено клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000225, відомості про кримінальне правопорушення в якому 28.08.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України із забороною відчуження та користування майном - земельними ділянками: з кадастровим номером :12:010:0107 площею 0,773 га, яка належить на праві приватної власності громадянці ОСОБА_9 ) ; з кадастровим номером :12:010:0105 площею 0,773 га, яка належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_6 ); з кадастровим номером :12:010:0108 площею 1 га, яка належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_10 ( НОМЕР_1 ), що є речовими доказами у кримінальному провадженні.
З матеріалів судового провадження убачається, що 02 листопада 2021 року прокурор звернувся з клопотанням до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду про арешт майна у кримінальному провадженні № №0000225, відомості про кримінальне правопорушення в якому 28.08.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. З клопотання та доданих до нього матеріалів убачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що у період вересня-листопада 2020 року посадовими особами Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району та іншими невстановленими особами виготовлена документація із землеустрою та прийнято рішення про затвердження проектів із землеустрою щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :12:010:0105, для ведення особистого селянського господарства, площею 0.773 га, :12:010:0108, для ведення особистого селянського господарства, площею 1 га; :12:010:0112, для ведення особистого селянського господарства, площею 0.773 га; :12:010:0107, для ведення особистого селянського господарства, площею 0.773 га. Проведеним 07.09.2021 оглядом місця події, встановлено, що територія земельних ділянок з кадастровими номерами :12:010:0105, для ведення особистого селянського господарства, площею 0.773 га, :12:010:0108, для ведення особистого селянського господарства, площею 1 га; :12:010:0112, для ведення особистого селянського господарства, площею 0.773 га; :12:010:0107, для ведення особистого селянського господарства, площею 0.773 га вкрита лісом, сусідніми із цими земельними ділянками є землі лісового фонду Ужгородського лісництва, за результатами огляду встановлено ідентичність лісового покриття оглянутих земельних ділянок та сусідніх ділянок що входять до земель ДП «Ужгородське ДЛГ», а саме насадження із перевагою дуба скельного та бука лісового віком 70-80 років із запасом деревини на 1 га 300-350 м куб. Таким чином, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що земельні ділянки вкриті лісом, а відповідно, це виключає можливість їх використання для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, втрати лісогосподарського виробництва на земельних ділянках зі вказаними кадастровими номерами згідно з розрахунком, виконаним на підставі «Порядку визначення втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню», затвердженого Постановою КМУ №1279 від 17.11.1997 складають 325 085 гривень. У зв`язку із внесенням неправдивих відомостей до документації із землеустрою про відсутність лісу на земельних ділянках, відшкодування втрат власниками не проведено. 26.10.2021 у кримінальному провадженні прийнято постанову про визнання речовими доказами дерев, які ростуть на земельних ділянок з кадастровими номерами :12:010:0105,:12:010:0108,:12:010:0112,:12:010:0107 та земельних ділянок, на тій підставі, що самі дерева та земельні ділянки, на яких вони ростуть є матеріальними об`єктами, які будуть використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом, що є об`єктом кримінально протиправних дій. Метою накладення арешту, згідно процесуальних норм приписів п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів у незмінному стані, як за зовнішнім виглядом, так і в незмінному правовому та фізичному стані, як землі вільні від забудови. Орган досудового розслідування клопоче про арешт земельних ділянок із метою забезпечення збереження речового доказу у незмінному правовому статусі, як земельних ділянок вкритих лісом, не обтяжених заборонами та іпотеками у власності однієї юридичної особи, без зміни її зовнішнього вигляду, щоб запобігти перетворенню. Підставою ж застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження є той факт, що органом досудового розслідування встановлено правовий статус земельної ділянки, а саме те, що вона повністю вкрита лісом, про що не зазначено у документаціях із землеустрою. Крім того прокурор звертає увагу на те, що ставлячи питання перед слідчим суддею про накладення арешту на майно в частині користування та розпорядження майном, орган досудового розслідування жодним чином не втручається у право власності в частині володіння майном.
В ухвалі слідчий суддя зазначив, що матеріалами клопотання встановлено, що органом досудового слідства - ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000225, відомості про кримінальне правопорушення в якому 28.08.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. При цьому, постановою старшого слідчого ОСОБА_11 від 26.10.2021 вказані земельні ділянки визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. На переконання слідчого судді, матеріали провадження містять достатньо відомостей, які вказують на відповідність зазначеного слідчим майна критеріям ст. 98 КПК України, а відповідно і можливості його використання стороною обвинувачення як доказу в кримінальному провадженні. Слідчий суддя визнав, що органом досудового розслідування наведені правові підстави для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема для належного забезпечення потреби досудового розслідування у збереженні вказаних у клопотанні речових доказів, що слідчим наведені підстави для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, власниками майна не спростовані наведені у клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення, такі у судове засідання не з`явилися, заперечень по суті клопотання до суду не подали. З огляду на наведене, слідчий суддя дійшов висновку про те, що на вказане у клопотанні майно необхідно накласти арешт і таке втручання у права та інтереси власників майна буде виправданим.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , який є власником земельної ділянки з кадастровим номером :12:010:0105, на яку накладено арешт, просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки такий пропущено через поважні причини. Апелянт стверджує, що у судовому засіданні участі не брав, про розгляд клопотання повідомлений не був, з матеріалами клопотання представник апелянта ознайомився лише 23.11.2021.Також зазначає, що копію ухвали слідчого судді від 05.11.2021 отримав лише 23.11.2021, про що свідчить відповідна відмітка, яка міститься у матеріалах справи. Водночас стверджує, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною. На думку апелянта, слідчий суддя, ухвалюючи судове рішення не враховував та задовольнив необґрунтоване клопотання прокурора про арешт майна, яке належить ОСОБА_6 . Вважає, що слідчим суддею не взято до уваги те, що органом досудового розслідування не надано жодного доказу в обґрунтування причетності апелянта до вчинення злочину у цьому кримінальному провадженні. При цьому, слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що прокурором не доведено жодними доказами, що земельна ділянка, кадастровий номер :12:010:0105 має значення для цього кримінального провадження, не обґрунтовано, що земельна ділянка відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. На думку апелянта, винесення постанови про визнання земельної ділянки речовим доказом жодним чином не може підмінювати факт її значення для цього кримінального провадження. Апелянт звертає увагу на те, що прокурором також не доведено, що земельна ділянка з кадастровим номером :12:010:0105 відноситься до земель лісового фонду, позаяк актом обстеження від 06.08.2021 не встановлено, що вказана земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, ним підтверджується тільки те, що на ній росте лісовий масив. Крім того, вважає, що органом досудового розслідування не було доведено, що є обґрунтовані підстави вважати, що існує реальна загроза знищення, зміни земельної ділянки, її продажу, обміну чи іншого відчуження, що у клопотанні жодним чином не доведено віднесення земельної ділянки до об`єкту злочину. На переконання ОСОБА_6 , докази, які надані органом досудового розслідування є неналежними та недопустимими, арешт земельної ділянки з кадастровим номером :12:010:0105 шляхом заборони її використання та розпорядження у порівнянні із завданням кримінального провадження є непропорційним, при цьому, на думку апелянта, прокурор суттєво втручається у право на мирне володіння майном. Просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 підлягає задоволенню.
З матеріалів судового провадження убачається, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на земельні ділянки з кадастровим номером :12:010:0107 площею 0,773 га належить на праві приватної власності громадянці ОСОБА_9 ) та з кадастровим номером :12:010:0108 площею 1 га належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_10 ( НОМЕР_1 ), - не оскаржується, зокрема власники цих земельних ділянок не подавали апеляційних скарг на ухвалу слідчого судді.
Тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, рішення слідчого судді апеляційним судом переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги щодо накладення арешту на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_6 , а в частині накладення арешту на земельні ділянки, які належать ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - не перевіряється.
З оскаржуваної ухвали слідчого судді вбачається, що така постановлена без участі ОСОБА_6 . При цьому, матеріали судового провадження не містять відомостей, які б із достовірністю свідчили про належне повідомлення ОСОБА_6 про час та місце розгляду клопотання. Разом із тим, матеріалами судового провадження підтверджено, що представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , ознайомився з матеріалами судового провадження та отримав копію ухвали слідчого судді лише 23.11.2021, а апеляційна скарга подана 26.11.2021.
Тому, з огляду на положення абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження ОСОБА_6 не пропустив і клопотання про поновлення такого строку є безпідставним.
Визнаючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 обґрунтованими колегія суддів враховує наступне.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :12:010:0105, слідчим суддею не взяті до уваги приписи Конституції України, кримінального процесуального закону та принцип верховенства права, закладені в Європейській Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно не перевірені доводи клопотання та приєднані до нього докази (документи) й постановлено судове рішення, яке з огляду на норми матеріального та процесуального права не можна визнати законним та обґрунтованим.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.
У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.
У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Накладаючи арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :12:010:0105, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що арешт земельної ділянки має важливе значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та є необхідним із метою збереження речових доказів.
На будь-які інші підстави в обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя в ухвалі не послався.
Дослідивши матеріали за клопотанням, колегія суддів вважає, що прокурором при внесенні клопотання, а слідчим суддею при його розгляді, не були дотримані вимоги передбачені ст. ст. 170, 171, 173 КПК України.
Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також доходить висновку про те, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні будь-хто із фізичних осіб не визнавався підозрюваним, обвинуваченим чи засуджувався й щодо цих осіб може бути застосовано покарання у виді спеціальної конфіскації. Органом досудового розслідування також не надано будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні щодо третіх осіб чи юридичних осіб, у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може бути застосована спеціальна конфіскація. У тому числі матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що гр. ОСОБА_6 висунута підозра за ознаками діяння передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, що щодо нього може бути застосована спеціальна конфіскація.
Крім того, органом досудового розслідування не надані будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні із власника земельної ділянки може бути стягнута неправомірна вигода. Відсутні у матеріалах судового провадження і дані про неосудних осіб, діями яких завдана матеріальна шкода, яку у подальшому необхідно буде відшкодовувати за рахунок арештованого майна. Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що із власника земельної ділянки гр. ОСОБА_6 може бути стягнута неправомірна вигода, що на нього може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану діями неосудної особи матеріальну шкоду.
Між тим, з матеріалів судового провадження не вбачається, що ОСОБА_6 є обвинуваченим у кримінальному провадженні.
Доводи клопотання про те, що метою накладення арешту на земельну ділянку згідно процесуальних норм п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України прокурор зазначає забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів у незмінному стані, як за зовнішнім виглядом, так і в незмінному правовому та фізичному стані, як землі вільні від забудови, а підставою ж застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження є той факт, що органом досудового розслідування встановлено правовий статус земельної ділянки, а саме те, що вона повністю вкрита лісом, про що не зазначено у документаціях із землеустрою, - апеляційний суд визнає такими, що не є достатніми підставами для накладення арешту на земельну ділянку.
Так, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено, що земельна ділянка з кадастровим номером :12:010:0105 відноситься до земель лісового фонду, позаяк актом обстеження від 06.08.2021 не встановлено, що вказана ділянка відноситься до земель лісового фонду, ним підтверджується тільки те, що на ній росте лісовий масив.
При цьому, апеляційний суд обґрунтованими вважає і доводи апеляційної скарги про те, що у клопотанні жодним чином не доведено віднесення земельної ділянки до об`єкту злочину. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 364 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують правильну (належну) діяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також їх службових осіб, тобто документація та рішення органу місцевого самоврядування.
Разом із тим, неспростованими є і доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування не було доведено, що є обґрунтовані підстави вважати, що існує реальна загроза знищення, зміни земельної ділянки, її продажу, обміну чи іншого відчуження.
Між тим, з ухвали слідчого судді не вбачається на підставі чого слідчий суддя дійшов суджень про достатність підстав вважати, що земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
У клопотанні прокурора також не вказується на те, які саме слідчі дії необхідно провести з вищезгаданою земельною ділянкою.
Дослідивши доводи клопотання, колегія суддів доходить висновку про те, що мета арешту майна не підтверджена, а подаючи клопотання, прокурор не врахував положення ч. 1 ст. 170 КПК України, відповідно до якої фізична або юридична особа може бути позбавлена права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При оцінці доводів клопотання та доводів апеляційної скарги, колегія суддів також зазначає, що у клопотанні не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення тимчасово вилученого майна.
Формальне посилання на ч. 2 ст. 167, ч. 2 ст. 168 та ч. 2 ст. 170 КПК України, без належного підтвердження мети та підстав для арешту майна, колегія суддів вважає таким, що не призводить до висновку про його обґрунтованість та про необхідність його задоволення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 364 КК України, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна як арешт належної йому земельної ділянки, і що прокурором поза розумним сумнівом не доведено законності такого арешту.
Колегія суддів також вважає, що органом досудового розслідування не доведено, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту земельної ділянки з кадастровим номером :12:010:0105 може призвести до її знищення, зміни, відчуження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Вищенаведене свідчить про те, що слідчим суддею були порушені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту на цю земельну ділянку.
Посилання слідчого судді на те, що слідчим наведені підстави для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах судового провадження, з яких вбачається, що із клопотанням до суду звернувся прокурор, а не слідчий. Вказане свідчить про невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам судового провадження. Не підтвердженими належними та достатніми доказами визнаються і доводи клопотання про заподіяння матеріальної шкоди у розмірі 325 085 гривень. Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що власник земельної ділянки гр. ОСОБА_6 причетний до заподіяння шкоди у цьому розмірі.
Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги і пояснення прокурорки про те, що на належній ОСОБА_6 земельній ділянці розміщені чагарники, а не насадження із перевагою дуба скельного та бука лісового віком 70-80 років із запасом деревини на 1 га 300-350 м куб, про що вказується у клопотанні.
Відповідно до ст. ст. 409-410 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тягнуть скасування судового рішення, а з огляду на приписи ст. 407 цього Кодексу, зі скасуванням ухвали слідчого судді й постановленням нової ухвали.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав ОСОБА_6 , підлягає задоволенню, оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке визнається незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з чим, ухвала слідчого судді у частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :12:010:0105 підлягає скасуванню із постановленням нової, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання прокурор про накладення арешту на цю земельну ділянку.
Приймаючи рішення колегія суддів бере до уваги вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що прокурором не надано доказів, які б спростовували наведені вище висновки апеляційного суду.
Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 листопада 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про накладення арешту із забороною на відчуження та користування земельними ділянками з кадастровими номерами: :12:010:0107 площею 0,773 га, що належить на праві приватної власності громадянці ОСОБА_9 ( НОМЕР_2 ); :12:010:0105 площею 0,773 га, що належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_6 ( НОМЕР_3 ); :12:010:0108 площею 1 га, що належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_10 ( НОМЕР_1 ), у кримінальному провадженні №0000225, за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України кримінального правопорушення, у частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :12:010:0105 площею 0,773 га, що належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_6 ( НОМЕР_3 ), - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :12:010:0105 площею 0,773 га, що належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_6 ( НОМЕР_3 ), шляхом заборони її відчуження та використання, - відмовити.
У решті ухвалу залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: