Справа № 404/2176/22
Номер провадження 1-кс/404/1301/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в залі суду в м. Кропивницькому клопотання дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження 0000402 за ст.290 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту на транспортний засіб БМВ Х5 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 .

Мета звернення з клопотанням збереження речових доказів.

Підставою накладення арешту на вказане майно є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Дізнавач клопотання підтримав.

Представник власника майна, який діє в інтересах ОСОБА_6 заперечив, пояснив, що даний автомобіль вже вилучався поліцією у межах іншого кримінального провадження за фактом аналогічного кримінального правопорушення (№0005793 від 30.07.2019 року), де всі обставини перевірені, твердження про підробку номерів кузову та свідоцтва про реєстрацію, спростовані за наслідками проведених експертиз. Питання з накладення арешту на авто вирішувалось в судовому порядку. Кримінальне провадження закрито відповідно до п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, постанова слідчого не скасовувалась та є законною. На даний час транспортний засіб зареєстрований у законний спосіб, переобладнання автомобіля не здійснювалось, тому законних підстав для накладення арешту на автомобіль у цьому кримінальному провадженні не має, обґрунтування доцільності застосування такого заходу забезпечення стороною обвинувачення не доведені, як і те, що транспортний засіб підпадає під критерії статті 98 КПК України. Відтак у накладенні арешту просить відмовити повністю.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши сторони кримінального провадження, приходжу до наступного.

04.05.2022 року до ЄРДР внесли відомості, про те, що 03.05.2022 року працівники поліції в ході поверхової перевірки транспортного засобу БМВ Х5 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 виявили відсутність Він-коду.

За вказаними обставинами внесені відомості про кримінальне правопорушення з попередньою кваліфікацією за ст. 290 КК України.

Дізнавач стверджує, що автомобіль підпадає під критерії речового доказу, потребує проведення відповідних експертних досліджень, тому існує потреба в накладенні арешту. Наполягає заборонити його використання та відчуження.

Так, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому Кримінально-процесуальним кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ч.1 ст.170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Дізнавач, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд для прийняття законного та справедливого рішення згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинні врахувати: правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Подане клопотання суперечить практиці застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Як встановлено, провадиться розслідування кримінального провадження № 0000402 від 04.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України (знищення, підробка або заміна ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміна без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу).

Обставини кримінального провадження наведені вище за текстом ухвали.

В межах даного кримінального провадження, вилучено транспортний засіб. Постановою дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області визнане речовим доказом. А відтак орган досудового розслідування має переконання, що, майно, на яке пропонується накласти арешт, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є предметом вчинення кримінального правопорушення, арешт необхідний для збереження речових доказів, проведення експертиз.

Однак, визнаються слушними доводи представника власника майна про те, що даний автомобіль вже вилучався у межах іншого кримінального провадження за фактом аналогічного кримінального правопорушення (№0000544 від 23.01.2020 року), де за наслідками проведених експертних досліджень не знайшли свого підтвердження можливість підробки номерів кузову та свідоцтва про реєстрацію. За таких обставин автомобіль було повернуто володільцю, відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2020 року, а кримінальне провадження №0000544 від 23.01.2020 року за ст. 290 КК України закрито.

Тобто, на момент проголошення цієї ухвали, наявне аналогічне кримінальне провадження за фактом вчинення аналогічного кримінального правопорушення, де предметом є один і той самий транспортний засіб, вилучений, але фактів на підтвердження підробки номерів кузову та свідоцтва про реєстрацію, не знайдено.

На даному етапі проведення досудового розслідування відсутній заявлений цивільний позов, тобто безпідставними є і посилання про забезпечення цивільного позову.

Повідомлення про підозру не вручено жодному учаснику кримінального провадження, відтак застосування запропонованого слідчим заходу забезпечення суперечить загальній засаді кримінального розслідування як: розумність та співмірність.

Дізнавач з прокурором звернулись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, тоді як у цьому кримінальному провадженні відсутня потреба у застосуванні арешту на авто.

Хибні припущення дізнавача про наявність ризиків і підстав для арешту, оскільки в теперішній час з авто вилучили всі наявні сліди. Огляд провели з використанням фото фіксації. Власник та володілець сприяв та не створював перешкод для проведення повторних оглядів і процесуальної фіксації.

За таких умов, дізнавач мав і продовжує мати згоду ефективно організувати досудове розслідування, ретельно оглянути з використанням відеозапису, провести можливі додаткові експертизи без накладення арешту, без заборони користування майном.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 цього Кодексу.

Дізнавач не подав доказів реальності ризику чи спроб приховування, пошкодження, зникнення, втрати майна.

Не надано доказів перешкоджання під час проведення досудового розслідуванні. Першочергові слідчі дії проведені, майно оглянуто, сліди вилучені, пояснення відібрані. Існує доступ для проведення повторних оглядів, слідчих експериментів та експертиз.

За таких умов, речовий доказ достатньо повторно ретельно оглянути з використанням аудіо та відеозапису. Арешт, заборона користування та розпорядження авто є вочевидь надмірним видом заходу забезпечення, неприйнятним і таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 2 статті 100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в поряду, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» суд підкреслив, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.

З огляду на вказане констатую, що накладення арешту порушить принцип співрозмірності.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірного використання майна, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Переконаний у безпідставності вимог заявленого клопотання, надуманості підстав для застосування заходу забезпечення. За таких умов, дізнавач порушив розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження (п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України). Вказаний недолік є безумовною підставою для відмови у задоволенні поданого клопотання.

З урахуванням викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача СД Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на транспортний засіб БМВ Х5 реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 по матеріалам кримінального провадження 0000402 за ст.290 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1