Справа № 629/458/22
ВИРОК
іменем України

02.08.2022 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000721 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2021, відносно:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Лозова Харківської області, громадянина України, українця, не одруженого, із середньою освітою, не працюючого, на утриманні неповнолітніх і непрацездатних осіб не маючого, зареєстрованого і проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-22.10.2021 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 152 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4
потерпіла ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_3
захисник - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, 04.12.2021, приблизно о 02:30, ОСОБА_3 , спільно з ОСОБА_5 , з якою він раніше перебував у сімейних відносинах, знаходились за адресою: АДРЕСА_2 , де розпивали спиртні напої. В ході розпиття спиртних напоїв, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , на ґрунті ревнощів розпочалась сварка, яка перейшла в сутичку.
В ході сутички, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_5 з використанням геніталій, без добровільної згоди останньої (зґвалтування).
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на зґвалтування ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зірвав з неї одяг. В свою чергу, ОСОБА_5 з метою самозахисту, почала відштовхувати ОСОБА_3 та дряпати нігтями його шию та обличчя. З метою подолати опір потерпілої, ОСОБА_3 повалив останню на підлогу, сів зверху та почав її душити.
Подолавши опір ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з мотиву сексуального характеру, з метою задоволення статевої пристрасті природнім шляхом поклав її на ліжко, та вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_5 з використанням геніталії, без добровільної згоди останньої.
Під час вчинення злочинних дій, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді синця на підборідді зліва (1,5x1 см), в області нижньої щелепи праворуч на рівні 2-5 зубів (1,6x1,2 см і 1,3x1,1 см), в області кута нижньої щелепи праворуч (1,2x1,1 см), на передній поверхні шиї ліворуч в верхній третині (3x1.2 см), на передній поверхні грудної клітини в області проекції 2,3 ребер праворуч по середньоключичній лінії (1,5x1,2 см і 1x0,8 см), на передній поверхні грудної клітини в області проекції 2-4 ребер зліва по середньоключичній лінії (8x2 см і 5x1,7 см), на правій бічній поверхні грудної клітини в області проекції 5-7 ребер по задній паховій лінії (7,5x2 см), на спині в області проекції 6- 9 ребер праворуч по лопатковій лінії (8x3,5 см), на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині (6x3,5 см), на зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині (1x0,9 см), на зовнішній поверхні правого плечового суглобу (2x1,1 см), на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу (1,9x1,5 см), на тильній поверхні правої кисті в області голівки 3 п`ясної кістки (2,5x2 см), на внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині (1,6x1,1 см), на передній поверхні правого стегна в середній третині (0,9x0,8 см), смугасті садна на задній поверхні шиї в нижній третині (7x0,3 см і 5x0,2 см).

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням гені талій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування) щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 152 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище він не визнає, так дійсно він проживав із потерпілою ОСОБА_5 у цивільному шлюбі. 03.12.2021 він пішов на відпрацювання присуджених йому за вироком 200 годин громадських робіт, згодом ОСОБА_7 і ОСОБА_8 запропонували випити пиво. Потерпіла ОСОБА_5 також була разом з ними і вони всі учетвером вживали пиво. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 пішли до дому, а він з ОСОБА_9 продовжив вживати пиво далі, коли воно закінчилося, ОСОБА_9 почала збиратися, бо їй не вистачило, через це стався скандал, а він її не відпускав за алкоголем. Вони помирилися, випили ще пива, з добровільної згоди потерпілої вони зайнялися сексом, насильно із застосуванням фізичної сили він їй ноги не роздвигав, потім знов посварилися, оскільки потерпіла коли вип`є провокує його на конфлікти. Під час конфлікту вони побилися із ОСОБА_5 , внаслідок чого вони один одному розірвали одяг, а у нього були тілесні ушкодження на шиї. Звідкіля у потерпілої взялися синці на внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині йому не відомо, можливо десь вдарилася. Потерпілу він не душив, ані руку, ані пальці нікуди не засовував, погроз вирвати «матку» не висловлював, насильницькі статеві акти у них із ОСОБА_5 не практикувалися. Коли вони заспокоїлися то полягали спати, вранці потерпіла сказала, що йде до бабусі та на біржу. Він ліг далі спати, але пізніше йому зателефонували із поліції та мати ОСОБА_5 і почала його лаяти. Як вказав обвинувачений, він раніше бив ОСОБА_5 за що був засуджений Лозівським міськрайонним судом Харківської області до покарання 200 годин громадських робіт.
Незважаючи на не визнання своєї вини ОСОБА_3 , винуватість обвинуваченого підтверджується, показами у судовому засіданні потерпілої, свідків та письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживала у цивільному шлюбі разом із ОСОБА_3 приблизно півтора року, бив він її із-за ревнощів та через те, що його суд засудив до покарання у виді громадських робіт за ст. 125 КК України де вона також була потерпілою.

03.12.2021 вона прийшла до ОСОБА_3 до дому погодувати кота, а обвинувачений запропонував їй помиритися. При цьому були присутні його друзі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та усі пили пиво орієнтовно до 01.30 години ночі, друзі пішли, а ОСОБА_3 провівши друзів,повернувся і почав її роздягати,бити головою об стіну, кинув її головою у підлогу і почав душити. Вона намагалась підійматись, але у цей час він її кинув на диван,де вона вдарилась ребром, та не мала змоги чинити опір. Обвинувачений роздвинув їй ноги та почав насильницькі сексуальні дії,які тривали довго. Вона хотіла піти,але він її не випускав, погрожував вирвати «матку», двері були зачинені, належний їй мобільний телефон він розломив на 2 частини. Коли їй все ж таки вдалося втекти від ОСОБА_3 , то вона самостійно написала заяву до поліції про вчинення злочину. У неї були синці на руках, ногах і на внутрішніх поверхнях бедер, боліли ребро,потилиця. Тілесні ушкодження зазначені у обвинувальному акті - відповідають дійсності.

Свідок ОСОБА_10 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_5 , у судовому засіданні пояснила, що її донька разом із ОСОБА_3 проживали у цивільному шлюбі. Обвинувачений неодноразово бив її доньку, а потім просив вибачення. Коли 04.12.2021 вранці ОСОБА_9 прийшла до дому, уся в синцях і сказала, що ОСОБА_3 всю ніч над нею знущався, бив і погрожував засунути руку у «матку», у грубій формі зґвалтував, вона викликала поліцію, бо не могла більше терпіти знущання над своєю донькою.

Свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , кожен окремо пояснили, що вони разом із ОСОБА_3 і ОСОБА_5 03.12.2021 вживали алкогольні напої, особисто ОСОБА_3 випив близько 2 літрів пива, свідки в ночі 04.12.2021 залишили квартиру ОСОБА_3 і розійшлися, а обвинувачений і потерпіла залишилися у квартирі АДРЕСА_1 . Коли вони уходили між обвинуваченим і потерпілою конфліктів не було.

Так, із Витягу з єдиного реєстру матеріалів досудового розслідування № 0000721 від 04.12.2021 слідує, що 04.12.2021 до Лозівського РВП надійшла заява ОСОБА_5 про те, що в ніч з 03.12.2021 на 04.12.2021 її співмешканець, особа з якою вона перебуває у близьких відносинах - ОСОБА_3 , вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані із вагільнальним проникненням з використанням геніталій без добровільної згоди заявниці.

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_5 просила правоохоронні органи притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього співмешканця ОСОБА_3 який 03.12.2021 побив її спричинивши тілесні ушкодження та зґвалтував зі слідами удушення.

За результатами проведеного 04.12.2021 огляду квартири АДРЕСА_1 , були виявлені та вилучені: розірвана чоловіча футболка сірого кольору, розірвана жіноча кофта сірого кольору, лосини жіночі чорні, розірвані чоловічі труси сірого кольору, фрагмент простирадла із слідами речовини.

Відповідно до постанови слідчого від 04.12.2021, вилучені речі визнані речовими доказами та передані для зберігання до камери зберігання речових доказів Лозівського РВП.

Відповідно до ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.12.2021 на визнані речовими доказами речі накладено арешт.

Відповідно до протоколу проведеного 10.12.2021 слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_5 , у присутності понятих, відтворила обставини вчинення відносно неї злочину ОСОБА_3 . Потерпіла пояснила, що ОСОБА_3 схопив її за одяг і почав бити об стіну, меблі, після чого повалив на підлогу, правою рукою затулив їй рот, а лівою рукою тримав її праву руку. В якийсь момент їй вдалось вирватись від ОСОБА_3 та вона намагалась вдягнутися, але ОСОБА_3 схопив її за одяг і штовхнув до зали де вдарив її рукою в область носу, після чого розірвав руками светр, стягнув лосини до колін і розірвав труси. Вона намагалась чинити опір, почала шкарябати йому обличчя. Далі ОСОБА_3 повалив її на софу яка знаходилась в залі, притис її тілом та правою рукою почав водити їй в області піхви та в цей час викрутив їй декілька пальців на лівій руці. Після цього вступив із нею в статевий акт природнім способом, який тривав кільки хвилин. Вона не чинила опір ОСОБА_3 , оскільки боялась за своє життя.
За результатами Висновку експерта №12-14/300-ЛЗ/21 від 16.12.2021, у ОСОБА_3 виявлені смугасті садна на обличчі в правій (3,7x0,Зсм) і лівій (3x0,2см) виличних ділянках, на лівій бічній поверхні шиї в середньо-нижній третині (14 розмірами від 1x0,2см до 3,2x0,Зсм) і на правій бічній поверхні шиї в середній третині (17 розмірами від 0,8x0,2см до 3,4x0,Зсм), які утворилися від дії тупозагострених предметів, якими могли бути нігті людини та могли бути отримані в строк і при обставинах, вказаних потерпілим.
За ступенем тяжкості садна - це ЛЕГКІ тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.)
Тілесні ушкодження ОСОБА_3 могли утворитися від дії нігтів людини.
Утворення таких тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_3 при падінні його на площину, в тому числі і з наданим тілу прискоренням неможливе.

Відповідно до висновку експерта №12-14/299-ЛЗ/21 від 17.12.2021, у ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: - синці на підборідді зліва (1,5x1см), в області нижньої щелепи зправа на рівні 2-5зубів (1,6x1,2см і 1,3x1,1см), в області кута нижньої щелепи зправа (1,2x1,1см), на передній поверхні шиї зліва в верхній третині (3x1,2см), на передній поверхні грудної клітини в області проекції 2,3 ребер зправа по середньоключичній лінії (1,5x1,2см і 1x0,8см), на передній поверхні грудної клітини в області проекції 2-4 ребер зліва по середньо ключичній лінії (8x2см і 5x1,7см), на правій бічній поверхні грудної клітини в області проекції 5-7 ребер по задній пахвовій лінії (7,5x2см), на спині в області проекції 6- 9 ребер зправа по лопатковій лінії (8x3,5см), на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині (6x3,5см), на зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині (1x0,9см), на зовнішній поверхні правого плечового суглобу (2x1,1см), на зовнішній поверхні лівого плечового суглобу (1,9x1,5см), на тильній поверхні правої кисті в області голівки 3 п`ясної кістки (2,5x2см), на внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині (1,6x1,1см), на передній поверхні правого стегна в середній третині (0,9x0,8см), які утворилися від багаторазової травматичної дії тупих (тупого) твердих предметів, що не відобразили в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей; смугасті садна на задній поверхні шиї в нижній третині (7x0,3см і 5x0,2см), які утворилися від дії тупозагострених предметів, якими могли бути нігті людини.
Всі вищевказані тілесні ушкодження могли бути спричинені в строк і при обставинах, вказаних потерпілою.
За ступенем тяжкості синці та садна - це ЛЕГКІ тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995року).
Утворення таких тілесних ушкоджень, які мали місце у гр-ки ОСОБА_5 від дії власної руки малоймовірно та при падінні її на площину, в тому числі і з наданим тілу прискоренням маловірогідне.
Тілесні ушкодження, що мали місце у гр-ки ОСОБА_5 не відобразили в собі індивідуальних особливостей предмету (предметів), яким вони були спричинені, а отже і неможливо достовірно сказати від дії яких саме тупих твердих предметів вони утворилися, але не виключено, що від ударів кулаками, ногами нападника або іншими твердими предметами.
Тілесні ушкодження, що мали місце у гр-ки ОСОБА_5 утворилися від не менш ніж сімнадцяти травматичних впливів тупим твердим предметом.
Синець на тильній поверхні правої кисті в області голівки 3 п`ясної кістки за своєю локалізацією не виключає можливості свого утворення внаслідок самооборони та опору гр-ки ОСОБА_5 .
Згідно висновків судово-імунологічної експертизи в мазку і тампоні з вмістом вагіни ОСОБА_5 , 1995 року народження встановлена наявність сперми виявлені одиничні сперматозоїди та головки сперматозоїдів.
Синець на внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині за своєю локалізацією не виключає можливості свого утворення при насильницькому розведенні стегон під час статевого акту.
За результатами Висновку експерта №12-14/7-ЛЗ/22 від 21.01.2022, покази, надані потерпілою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проведення слідчого експерименту 10.12.202І року в цілому не суперечать судово- медичним даним в частині локалізації, характеру і механізму спричинення їй тілесних ушкоджень.
Згідно підсумків, викладених в «Висновку експерта №І4-12/№2805-Дм/І/2021 від 28.12.2021...», групова належність крові підозрюваному ОСОБА_3 - AB(IV).
Згідно підсумків, викладених в «Висновку експерта №14- 12/№2618-Дм/І/2021 від 03.12.2021...», групова належність крові громадянки ОСОБА_5 - А(II) с ізогемаглютиніном анти-В.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення , доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Версія сторони захисту, щодо добровільного статевого акту між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 , спростовується чіткими, послідовними і узгодженими між собою показами потерпілої ОСОБА_5 , у свою чергу покази потерпілої були предметом перевірки шляхом проведення 10.12.2021 слідчого експерименту, за наслідками якого була призначена та проведена 21.01.2022 експертиза №12-14/7-ЛЗ/22 за результатами якої встановлено, що покази, надані потерпілою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проведення слідчого експерименту 10.12.2021 року в цілому не суперечать судово-медичним даним в частині локалізації, характеру і механізму спричинення їй тілесних ушкоджень. Крім вказаного, версія потерпілої ОСОБА_5 знайшла своє підтвердження і у Висновках експерта №12-14/299-ЛЗ/21 від 17.12.2021, за результатами якого встановлено, що …. Синець на тильній поверхні правої кисті в області голівки 3 п`ясної кістки за своєю локалізацією не виключає можливості свого утворення внаслідок самооборони та опору гр-ки ОСОБА_5 …. Синець на внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині за своєю локалізацією не виключає можливості свого утворення при насильницькому розведенні стегон під час статевого акту.

Тому, аналізуючи обрану обвинуваченим ОСОБА_3 , позицію захисту, суд знаходить її такою, що продиктована його бажанням уникнути персональної відповідальності за вчинення тяжкого злочину.
У зв`язку із наведеним, підстав для ухвалення виправдувального вироку судом не встановлено, як і не встановлено підстав за яких би потерпіла обмовляла обвинуваченого ОСОБА_3 в частині кваліфікації його дій саме за ч.2 ст. 152 КК України.
При цьому суд враховує й те, що у примітці до ст. 152 КК визначено, що згода вважається добровільною, якщо вона є результатом вільного волевиявлення особи, з урахуванням супутніх обставин. Отже, за змістом закону України про кримінальну відповідальність йдеться не про конкретний спосіб подолання опору чи ігнорування волі потерпілої особи, а про проникнення в тіло іншої людини за відсутності такого вільного волевиявлення потерпілої особи, що недвозначно свідчить про її добровільну згоду на це (за відсутності протиправного впливу на психіку і волю потерпілої особи, нехтування її волею).
Водночас закон України про кримінальну відповідальність не містить визначення поняття "згода", як і не конкретизує змісту поняття "відсутність згоди". Відсутність такої згоди є питанням факту, вирішення якого покладено на суд в конкретному кримінальному провадженні, який оцінюється у контексті супутніх обставин.
Для інкримінування ст. 152 КК потрібно встановити, що дії сексуального характеру були вчинені за відсутності чітко вираженого, явного, переконливого, такого, щоб інша особа зрозуміла, що особа бажає сексуального проникнення в її тіло, волевиявлення, за якого кожен із партнерів упевнений у добровільній згоді іншого на конкретні дії сексуального характеру, що виражена в певній зовнішній формі (вербально, жестами, мімікою чи конклюдентними діями тощо).
З урахуванням супутніх обставин ознаки зґвалтування відсутні, якщо особі поза розумним сумнівом не мало спасти на думку, що потерпіла не погоджується на дії сексуального характеру щодо неї, а переконання в її добровільній згоді та вільному волевиявленні є щирим. Добровільність згоди має бути підтверджена доказами в кримінальному провадженні, оскільки законодавець установив у ст. 152 КК презумпцію незгоди потерпілого. Будь-який акт проникнення в тіло потерпілої, без відповідного стверджувального добровільного дозволу з її боку, становить кримінально каране за законом посягання.
З огляду на приписи закону України про кримінальну відповідальність, від контексту супутніх обставин значною мірою залежить визначення вільності волевиявлення про добру волю особи, а отже, і встановлення підстави кримінальної відповідальності за ст. 152 КК.
Сексуальне проникнення в тіло не може вважатись вчиненим за добровільною згодою в контексті супутніх обставин, якщо воно було здійснено внаслідок застосування фізичного насильства, погрози його застосування чи інших, подібних до них за особливостями впливу на психіку потерпілої особи способів вчинення злочину, шляхом використання безпорадного стану.
Встановлення факту застосування фізичного насильства, погрози його застосування чи інших способів подолання реального або попередження очікуваного опору, які фактично ставлять потерпілу особу у стан, схожий на стан крайньої необхідності, коли вона вимушено погоджується на вчинення щодо неї дій сексуального характеру під загрозою негайного заподіяння іншої істотної шкоди правоохоронюваним інтересам (власним чи третьої особи), виключає і вільне волевиявлення особи.
Обґрунтування винуватості особи у вчиненні зґвалтування пов`язане з доведенням змісту суб`єктивної сторони цього злочину, який виявляється у формі прямого умислу (наміру здійснити проникнення в тіло та усвідомлення того, що на це немає згоди потерпілої особи). Виконавець злочину усвідомлює, що потерпіла особа не дає добровільної згоди, зокрема і через те, що не надавав достатнього значення встановленню факту того, дає вона свою згоду чи ні, коли зовсім не замислився над цим або якщо він, усвідомлюючи, що інша особа вірогідно не погоджується, продовжував вчиняти свої дії.
За усталеними в правозастосовній практиці положеннями, стан алкогольного чи іншого сп`яніння жертви; її поведінка до події; нехтування нею заходами особистої безпеки; моральне обличчя потерпілої особи та спосіб її життя; аморальна чи інша віктимна поведінка потерпілої особи, яка, можливо, свідомо провокувала сексуальну поведінку злочинця з наміром припинити надалі вчинення дій сексуального характеру щодо неї, не виключають кримінальної відповідальності за ст. 152 КК.
Суд виходить з того, що ні моральне обличчя потерпілої особи, ні спосіб її життя, ні характер відносин з обвинуваченим та поведінка до події не виключають, за доведеності інших ознак цього злочину, відповідальності за зґвалтування.
Сам ОСОБА_3 під час розгляду справи у суді не заперечував факту вчинення дій сексуального характеру щодо ОСОБА_5 , пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло потерпілої, остання ж в судовому засіданні категорично стверджувала про відсутність добровільної згоди на вчинення щодо неї дій сексуального характеру, вказувала, що ОСОБА_3 роздягав її, бив головою об стіну, кинув її головою у підлогу і почав душити, вона намагалась підійматись, але у цей час він її кинув на диван,де вона вдарилась ребром, та не мала змоги чинити опір, обвинувачений роздвинув їй ноги та почав насильницькі сексуальні дії, які тривали довго.

Як слідує зі змісту Висновку експерта №12-14/300-ЛЗ/21 від 16.12.2021, у ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження, які могли утворитися від дії нігтів людини. Тобто, наведений Висновок експерта підтверджує версію потерпілої ОСОБА_5 щодо відсутності добровільної згоди потерпілої на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із проникненням у її тіло.
У свою чергу, Висновком експерта №12-14/299-ЛЗ/21 від 17.12.2021, невиключено можливість утворення у потерпілої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень внаслідок самооборони та опору, а синець на внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині за своєю локалізацією не виключає можливості свого утворення при насильницькому розведенні стегон під час статевого акту.
Будь-яких інших доказів, які би обґрунтовано спростовували встановлену судом відсутність добровільної згоди потерпілої на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із проникненням у її тіло, матеріали кримінального провадження не містять.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 152 КК України, як такі, що виразилися у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування) щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом згідно ст. 66 КК України не встановлені.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає:
- рецидив кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_3 вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, маючи судимість за умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, передбачене ч.1 ст. 125 КК України;

- вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, який у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 15.03.2018 у справі № 372/2291/16-к (провадження № 51-138км18) зазначив, що в кримінальному провадженні не виключається можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного чи іншого сп`яніння шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

5.Мотиви призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення не відбувши покарання за попереднім вироком, злочин за даним кримінальним провадженням вчинив через досить короткий проміжок часу після ухвалення відносно нього попереднього вироку 22.10.2021 року відносно однієї й тієї ж потерпілої.
Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням положень ст. ст. 71, 72 КК України, позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка просила призначити покарання згідно Закону, позицію обвинуваченого та його захисника, які просили ухвалити виправдувальний вирок, також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 152 КК України із застосуванням вимог ст.ст. 71, 72 КК України, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.10.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, проте після ухвалення відносно нього вказаного вироку, відбувши лише 4 години призначеного покарання (відповідно до інформації наданої 21.07.2022 Лозівським РВ№1філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області), не відбувши повністю призначене покарання вчинив нове кримінальне правопорушення за даним вироком.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбуванням покарання.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тому, саме це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначення ж покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків за ст. 76 КК України не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, залишити колишній тримання під вартою.
Процесуальні витрати відсутні.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369, 371-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 152 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України ОСОБА_3 до призначеного покарання частково приєднати покарання не відбуте за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.10.2021, та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 20 днів.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 04.12.2021.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, залишити колишній тримання під вартою.

Речові докази:

-розірвана чоловіча футболка сірого кольору, розірвана жіноча кофта сірого кольору, лосини жіночі чорні, розірвані чоловічі труси сірого кольору, фрагмент простирадла із слідами речовини ( що зберігаються відповідно до постанови слідчого від 04.12.2021, у камері зберігання речових доказів Лозівського РВП) знищити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11