Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000064 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Стодульці Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

судимого вироком Апеляційного суду Вінницької області від 01.06.2005

за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України на 15 років позбавлення волі

з конфіскацією майна,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2021 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186, ч.4 ст.187, п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України 5 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.187 КК України 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю;

- за п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_7 визначено шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та про відшкодування процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 з п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України та призначити його підзахисному покарання в межах санкцій вказаних частин статей та ч.2 ст.186 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і стверджує, що умисел на заволодіння майном виник у ОСОБА_7 після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , коли той знаходився у непритомному стані (гаманець випав з кишені потерпілого, коли ОСОБА_7 відтягував його до паркану). Вказані обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого та даними у протоколі проведення слідчого експерименту за участю останнього. Сторона обвинувачення, з якою погодився суд першої інстанції, визнала, що заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому сталося з мотиву помсти за те, що ОСОБА_8 в минулому, тобто задовго до цих подій, відмовився позичити обвинуваченому грошові кошти. А тому, на переконання захисника, кваліфікація дій ОСОБА_7 за п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України виключається.

Крім того, та обставина, що обвинувачений заздалегідь підготував для заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому дерев`яну штахету, не підтверджується наданими суду доказами. Відповідно до показань ОСОБА_7 штахету він випадково побачив біля узбіччя і скористався нею вже під час бійки. Це знаряддя злочину не можна розцінювати як предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, що свідчить про спонтанний характер дій обвинуваченого та відсутність у нього до початку вчинення кримінального правопорушення умислу на позбавлення ОСОБА_8 життя. На це, як вважає захисник, також вказує, що смерть потерпілого настала через 30 хвилин після заподіяння йому тілесних ушкоджень, локалізація тілесних ушкоджень, у тому числі на верхніх та нижніх кінцівках, припинення ОСОБА_7 протиправних дій щодо потерпілого після того, як той впав на землю. Відтак, ставлення обвинуваченого до настання смерті потерпілого характеризується необережною формою вини, у зв`язку з чим його дії мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого на підтримку позиції захисника; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягаючи на тому, що суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, у визначених судом апеляційної інстанції межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи та проти власності за наступних обставин.

21 січня 2020 року близько 14 години 50 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу Фастівського навчально-виховного комплексу Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 10 Гімназія Фастівської міської ради Київської області, що на вул. Якубовського, 14 в м. Фастів Київської області, помітив у руках раніше незнайомої малолітньої ОСОБА_9 мобільний телефон. Реалізуючи умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов ззаду до ОСОБА_9 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, схопив останню рукою за шию, та, погрожуючи застосуванням такого насильства, почав її душити та вимагав віддати йому мобільний телефон, доки та перестала чинити опір. Після цього ОСОБА_7 разом з мобільним телефоном Huawei Y6 Pro (TIT - U02) вартістю 1 503 гривні 67 копійок залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 24 січня 2020 року близько 20 години 30 хвилин у ОСОБА_7 , який перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_7 завчасно підготував знаряддя для заподіяння тілесних ушкоджень дерев`яну штахету, яку заховав на узбіччі дороги поблизу домоволодіння на АДРЕСА_3 . Цього ж дня близько 20 години 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу домоволодіння на АДРЕСА_3 , помітив ОСОБА_8 , і між ними відбувся конфлікт, підставою для якого стали претензії ОСОБА_7 до ОСОБА_8 у зв`язку з відмовою останнього надати йому грошову позику.

З метою заволодіння майном ОСОБА_8 та, реалізуючи умисел на вбивство останнього з корисливих мотивів, який виник в ході розвитку конфлікту, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдав ОСОБА_8 дерев`яною штахетою, яку раніше підготував, не менш як 7 ударів по голові, нижніх та верхніх кінцівках з прикладанням сили, спричинивши йому тілесні ушкодження, у тому числі черепно-мозкову травму з ушкодженням м`яких тканин голови, кісток черепа з крововиливами під м`яку мозкову оболонку та розвитком набряку-набухання головного мозку, яка має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя і від якої настала смерть ОСОБА_8 , після чого заволодів належними потерпілому грошовими коштами в сумі 600 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні повторного відкритого викрадення майна малолітньої ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку, а саме: показаннями обвинуваченого та потерпілої про обставини вчинення кримінального правопорушення; показаннями свідка ОСОБА_10 працівника ломбарду ПТ Ломбард Роял Кредит ТОВ Дом Україна і Компанія, в якому 21.01.2020 ОСОБА_7 заклав мобільний телефон Huawei за 600 гривень, які узгоджуються з даними у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.01.2020 за участю свідка ОСОБА_10 ; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.01.2020, протоколі огляду речей від 12.02.2020, згідно з якими в приміщенні вказаного ломбарду вилучено мобільний телефон Huawei та носій інформації DVD диск, на якому зафіксовано фрагмент запису з камер відеоспостереження, зокрема, момент закладання ОСОБА_7 вказаного телефону; висновком експерта № 13-1/245 від 11.02.2020, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону Huawei Y6 Pro (TIT-U02) станом на 21.01.2020 могла становити 1 503 гривні 67 копійок (т.1 а.с.115-118, 122-123, 124-125, 129, 146-149).

Вказані обставини, а так само кваліфікація дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Крім того, в апеляційній скарзі не оспорюється, що саме ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_8 черепно-мозкову травму, від якої настала смерть потерпілого, після чого заволодів грішми потерпілого. Однак доводи захисника, що обвинувачений не мав умислу на позбавлення ОСОБА_8 життя, а умисел на заволодіння майном потерпілого у ОСОБА_7 виник вже після заподіяння тілесних ушкоджень, є неспроможними і суперечать наявним доказам.

Так, з показань свідка ОСОБА_11 вбачається, що обвинувачений та потерпілий проживали у його матері, у якої знімали кімнати за адресою: АДРЕСА_4 . 24 січня 2020 року він дізнався про вбивство ОСОБА_8 і що працівники поліції розшукують ОСОБА_7 . Раніше між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сварок не було, вони разом працювали в м. Києві. На ґрунті того, що ОСОБА_7 не хотів працювати, постійно шукав роботу і проживав за рахунок ОСОБА_8 , між ними почалися конфлікти.

Свідок ОСОБА_12 показав, що 24 січня 2020 року, перебуваючи вдома, почув від доньки дружини, що на вулиці когось б`ють. Він вийшов на вулицю та голосно крикнув, що тут відбувається. Після цього побачив невідомого чоловіка, який побіг в бік залізничного вокзалу, та скривавлене тіло чоловіка, який був ще живий і хрипів. Він одразу покликав дружину та сказав викликати швидку допомогу. Після приїзду швидкої медичні працівники констатували смерть чоловіка. Хто цей чоловік, йому не відомо. Біля тіла вбитого бачив пакет та штахетину.

Показання свідків об`єктивно узгоджуються з даними, які містяться в:

- протоколі огляду місця події від 25.01.2020, згідно з яким поруч із хвірткою домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено труп ОСОБА_8 з ранами в області голови та кистей обох рук. Неподалік від трупа виявлено фрагмент дерев`яної штахети із слідами речовини бурого кольору, а на ґрунтовій дорозі та біля трупа численні сліди речовини бурого кольору, які вилучено (т.2 а.с.19-41);
- протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 25.01.2020, згідно з яким 25.01.2020 о 02 годині 30 хвилин на залізничній станції Київ - Пасажирський за адресою: м. Київ, вул. Вокзальна, 1 був затриманий ОСОБА_7 , у якого під час обшуку у відповідності до ст.208 КПК України вилучено куртку, кросівки зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожими на кров, шапку, штани, кофту з капюшоном, гроші в сумі 463 гривні (т.2 а.с.63-65);

- протоколі слідчого експерименту від 25.01.2020, під час якого ОСОБА_7 на місці відтворив, яким чином завдавав удари ОСОБА_8 та заволодів грошовими коштами останнього (т.2 а.с.113-123);

- протоколі огляду трупа від 27.01.2020 року та висновку судово-медичної експертизи № 34 від 27.01.2020, згідно з якими ОСОБА_8 було заподіяно тілесні ушкодження у виді: забійних ран в правій лобній, лівій виличній, лівій білявушно-жувальній областях; крововиливу у м`які тканини потиличної області справа; крововиливів під м`якими мозковими оболонками лобних областей, скронево-тім`яної області зліва, потиличних областей, мозочка; переломів кісток лицевого черепа (повний перелом лівої виличної кістки, поперечний перелом лобного відростку верхньої щелепи зліва, подвійний повний перелом нижньої щелепи зліва), перелому очної пластини лобної кістки зліва; саден на лобі, спинці носа, синців на спинці носа, на лівій частині обличчя, лівій вушній раковині, крововиливів у слизову оболонку лівого ока, у м`які тканини в проекції ран та синців на шкірі; синця на правому плечі по задній поверхні, саден на тильній поверхні обох кистей; рани на правій кисті між 1 і 2 пальцями. Смерть ОСОБА_8 настала приблизно за 60 годин до початку розтину від черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин голови, кісток черепа з крововиливами під м`яку мозкову оболонку та розвитком набряку-набухання головного мозку. Ушкодження, що призвели до смерті, в сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, утворились від дії тупого предмету чи предметів (не виключено від ударів дерев`яною штахетою) та перебувають у прямому зв`язку з настанням смерті. На тілі виявлено не менше ніж 7 точок прикладання сили: в лобну область, ліву виличну область, ніс, ліву білявушно-жувальну область, потиличну область справа, праве плече, кисті. Не виключено, що виявлені в ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитись за обставин, на які вказав підозрюваний ОСОБА_7 під час допиту та проведення слідчого експерименту 25.01.2020 (т.2 а.с.161-171, 177-181);

- висновку експерта № 10-464 від 30.04.2020, згідно з яким на фрагментах деревини, вилучених під час огляду місця події 25.01.2020, виявлено сліди крові, що збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_8 і не збігається із генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 (т.3 а.с.50-59);

- висновку експерта № 10-465 від 21.04.2020, згідно з яким на наданих на дослідження: штанах та кросівках, вилучених у ОСОБА_7 під час затримання на підставі ст.208 КПК України, виявлено сліди крові людини, які збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_8 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 (т.3 а.с.84-91).

Будучи допитаним у суді першої інстанції, ОСОБА_7 заперечив наявність умислу на вбивство ОСОБА_8 з корисливих мотивів та показав, що між ними виник конфлікт, оскільки зранку того дня потерпілий відмовився позичити йому гроші, а ввечері сказав збирати речі та шукати собі інше житло. Під час сварки він взяв палицю, яка лежала на узбіччі, але потерпілий вихопив її з його рук і перший почав наносити йому удари по ногах. Після цього він вирвав палицю і завдав нею ОСОБА_8 приблизно 7 ударів по голові, руках та ногах, а коли потерпілий впав, відтягнув його до забору, де залишив, і забрав гаманець, який випав з кишені.

Під час повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, в суді апеляційної інстанції обвинувачений показав, що разом з ОСОБА_8 винаймав житло, вони проживали в одній кімнаті за адресою: АДРЕСА_2 приблизно 4 місяці. В той день зранку між ними відбулася сварка, коли вони приїхали на роботу в м. Київ, оскільки потерпілий відмовився позичити йому 10 гривень на квиток, щоб повернутися додому, та сказав поміняти квартиру. Також ОСОБА_8 запропонував ввечері після роботи поговорити вдома. Коли він приїхав у магазин, де працював неофіційно, позичив гроші, але не працював, тому що замість нього вийшла інша людина. Близько 20-21 годин, коли зустрілися випадково на вулиці, бо він направлявся на вокзал, щоб їхати в м. Київ, ОСОБА_8 знову став говорити, щоб він збирав речі, розпочалася сварка і ОСОБА_8 вдарив його кулаком у груди. Тоді він взяв на узбіччі шматок штахети і вдарив потерпілого по ногам. Ту штахету він поклав біля паркану сусідів, і там всюди є палки, тому що бігає багато собак. ОСОБА_8 вирвав штахету у нього з рук і також вдарив нею кілька разів по ногам та плечу. В подальшому він забрав назад штахету і бив нею потерпілого по різним частинам тіла 2-3 рази по ногам ззаду, потім по спині та голові, завдав приблизно 7-8 ударів. ОСОБА_8 відмахувався руками, захищався і не намагався нанести йому тілесні ушкодження. Коли вдарив останні 2 чи 3 рази по голові, потерпілий присів на коліна до землі. Вбивати не хотів, просто хотів побити, і не дивився, куди бив. Після цього відтягнув ОСОБА_8 з дороги в сторону і побачив, що у того з кишені випав гаманець. Він забрав гаманець і коли з будинку поруч вийшов чоловік і запитав, що відбувається, пішов. Коли тягнув потерпілого, той був живий, бо стогнав і щось говорив. В гаманці було 600 гривень, він направився на вокзал, купив квиток, пиво, поповнив рахунок мобільного телефону і поїхав у м. Київ. На Київському вокзалі був затриманий працівниками поліції.
Оцінюючи показання обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу на їх суперечливість. Так, показання ОСОБА_7 про те, що у нього були гроші, які він позичив на роботі, спростовуються його ж показаннями у суді першої інстанції, відповідно до яких після того, як ОСОБА_8 відмовився на вокзалі в м. Києві позичити йому 10 гривень, він одразу поїхав у м. Фастів, тому що інакше, у нього не вистачило б коштів, щоб дістатися і на роботу, і повернутися додому. Про такі ж обставини він повідомляв і під час слідчого експерименту.

Відповідно до показань ОСОБА_7 , які не викладено у вироку, однак зафіксовано на технічному носії інформації під час провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ввечері чекав на ОСОБА_8 , щоб поговорити з ним, а також мав намір попросити у нього позичити гроші, а не йшов до вокзалу і нібито випадково зустрів потерпілого, як він повідомив під час допиту в суді апеляційної інстанції.

Що стосується заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, то під час слідчого експерименту ОСОБА_7 показав, де залишив штахету про всяк випадок, бо мав намір поспілкуватися з потерпілим і наказати його, а не для того, щоб відганяти собак. В подальшому обвинувачений відтворив, як підійшов до потерпілого ззаду, вдарив його 3 рази одночасно по двох ногах вужчою частиною, від чого той присів, а після цього обійшов, завдав спереду удар по голові, від якого ОСОБА_8 впав на бік, і завдав ширшою частиною ще близько 4 ударів по голові. При цьому ОСОБА_7 не повідомляв, як у подальшому в суді першої та апеляційної інстанцій, що потерпілий перший вдарив його штахетою, яку вирвав у нього ж з рук, і колегія суддів вважає, що його показання в цій частині є неправдивими, оскільки вони нелогічні і спростовуються висновком експерта № 1 від 25.01.2020, згідно з яким у ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень виявлено не було (т.2 а.с.185).
Про умисел ОСОБА_7 на позбавлення ОСОБА_8 життя свідчать дії обвинуваченого, знаряддя вчинення злочину, характер та локалізація тілесних ушкоджень, оскільки, нанесення потерпілому, який не чинив опір, не менше 5 ударів з достатньою силою дерев`яною штахетою в життєво важливий орган голову, на користь чого свідчить заподіяння ОСОБА_8 , серед іншого, переломів кісток лицевого черепа (повний перелом лівої виличної кістки, поперечний перелом лобного відростку верхньої щелепи зліва, подвійний повний перелом нижньої щелепи зліва), очної пластини лобної кістки зліва, переконливо доводить, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїй дій, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті і бажав їх настання. До того ж, всупереч доводам в апеляційній скарзі, навіть коли потерпілий впав і лежав на землі, ОСОБА_7 продовжував завдавати йому удари штахетою в голову, що він відтворив під час слідчого експерименту.
Поведінка обвинуваченого, який заздалегідь підготував штахету для заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, в темну пору доби чекав потерпілого на вулиці, а також відсутність у ОСОБА_7 будь-яких коштів, конфлікт з ОСОБА_8 зранку того ж дня у зв`язку з відмовою останнього позичити гроші і намір попросити про позику ввечері, заволодіння гаманцем потерпілого одразу після доведення його до непритомного стану, на переконання колегії суддів, доводять, що його дії були вчинені з метою заволодіння майном потерпілого, а не з мотиву помсти, як про це вказує захисник, що свідчить про умисел на вбивство саме з корисливих мотивів.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; та за п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

А тому апеляційні вимоги захисника про зміну вироку в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_7 в цій частині на ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжкого та особливо тяжких злочинів, обставини їх вчинення (форму вини, мотив, мету, спосіб).

Обставин, які пом`якшують покарання, судом встановлено не було, а обставинами, що обтяжують покарання, суд правильно визнав вчинення злочинів щодо малолітньої дитини та щодо особи похилого віку.

Крім того, суд врахував особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисне вбивство з корисливих мотивів, вчинене під час розбою, однак після відбування покарання на шлях виправлення не став і менше ніж через 3 роки після звільнення з установи відбування покарань знову вчинив аналогічні злочини, що, на переконання колегії суддів, свідчить про байдуже та зневажливе ставлення до життя людини як найвищої цінності.

З огляду на викладене суд правильно призначив ОСОБА_7 виняткове покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки застосування позбавлення волі на певний строк не досягне своєї мети, яка полягає не тільки у виправленні засудженого, а й у запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Разом з тим, суд безпідставно врахував як обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 9 від 25.01.2020 станом на 09 годину 45 хвилин 25.01.2020 ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат 2,16 проміле (т.2 а.с.73).

Як показав обвинувачений, він вживав пиво вже після заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 умисного вбивства ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння йому не висувалося і такі обставини не були встановлені судом.

Згідно з ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Тому відповідно до вимог ст.413 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, є підставою для зміни вироку суду першої інстанції шляхом виключення з його мотивувальної частині посилання як на обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Між тим, зміна вироку в цій частині жодним чином не впливає на призначене ОСОБА_7 покарання, яке повністю відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 в порядку, визначеному ст.404 КПК України, змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3