судді ОСОБА_1
до постанови Верховного Суду від 22 лютого 2022 року
у справі № 759/3808/19 (провадження № 51-3042км21)
1. Я не можу погодитися з рішенням моїх поважних колег і вважаю, що за обставин, встановлених судом, ОСОБА_2 не може бути визнаний винуватим у злочині, передбаченому статтею 289 КК.
2. ОСОБА_3 не заперечував фактичних обставин справи. Він визнав, що володілець автомобіля для встановлення газобалонного обладнання передав йому автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Він також визнав, що перегнав цей автомобіль з гаража на стоянку за кілька кварталів.
3. Однак у відповідь на обвинувачення він пояснив, що перевіз автомобіль для більшої безпеки, оскільки стоянка перебувала під відеоспостереженням. Це пояснення не виглядає неправдоподібним; навпаки, воно зрозуміле і логічне з життєвої точки зору. І я не знайшов у матеріалах жодної обставини, яка б спростовувала це пояснення засудженого, яке не лише виключає його кримінальну відповідальність, а й свідчить його про турботу про збереження чужого автомобіля, який був переданий під його опіку.
4. За неспростованої версії, яка виключає відповідальність, особа не може бути визнана винуватою, як неодноразово зазначав цей Суд.
5. Крім того, навіть якщо відкинути з будь-яких причин, які я не можу уявити, пояснення ОСОБА_3 , і вважати, що він перегнав автомобіль зі злочинною метою, яку сторона обвинувачення так і не прояснила, тобто навіть якщо припустити наявність цієї невідомої, але злочинної мети, обставини цієї справи все рівно не містять обов`язкових елементів злочину, передбаченого статтею 289 КК.
6. Як вірно зазначила більшість колегії, під незаконним заволодінням транспортним засобом належить розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
7. У цьому випадку ніким не оспорюється, що автомобіль був переданий у володіння засудженого самим його володільцем. Той факт, що автомобіль перебував у володінні засудженого тимчасово і з певною метою, жодним чином не може спростувати факт перебування його у володінні.
8. Крім того, власник передав не лише автомобіль, але й ключі від нього. Не буде надто екстравагантним припустити, що він розумів, що ключи запалення будуть використані за своїм прямим призначенням для запуску двигуна автомобіля і подальшого руху для перевірки. Таким чином, якщо такі дії входили у предмет домовленості між власником та засудженим, мені не під силу зрозуміти, як ці дії перетворилися в елемент злочину у вироку суду, де зазначено, що засуджений «використовуючи надані йому ключі, проник до салону, привів у дію двигун та незаконно заволодів автомобілем». Як можна заволодіти автомобілем, який перебуває у володінні, та ще й використанням ключа запалення, який був переданий для запуску двигуна.
9. Також мені не зрозумілі підстави, на яких суд дійшов висновку, що заведення двигуна автомобіля спричинило тому матеріальної шкоди його власнику.
10. Чи входило у предмет угоди між ОСОБА_4 та засудженим переміщення автомобіля? Виходячи з дій учасників, а саме з того, що ОСОБА_4 передав також документи на автомобіль, можна цілком обґрунтовано припустити, що він розумів, що автомобіль не лише буде заводитися, але й переміщатися, і навіть переміщатися за межі гаражу, оскільки тільки там можуть знадобитися реєстраційні документи для підтвердження законності володіння.
11. Таким чином, за встановлених судом обставин, можна дійти висновку, що власник передав засудженому право на тимчасове володіння автомобілем, що підтверджується також передачею тому реєстраційних документів на автомобіль, а тому не можна стверджувати, що він протиправно ним заволодів. Відповідно, він не може бути суб`єктом злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 КК.[1] Можливі порушення ОСОБА_3 умов домовленості зі ОСОБА_4 мають вирішуватися цивільним спором.
Суддя ОСОБА_1