УХВАЛА
Іменем України
23 травня 2022 року

м. Київ

справа № 477/1758/20
провадження № 51- 1199ск22

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 березня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 27 січня 2022 року і

встановила:
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 березня

2021 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, маючого інвалідність І групи, раніше судимого, останній раз вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 лютого

2017 року за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, 05 жовтня 2017 року звільнений відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»; визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.
Ухвалено у строк покарання ОСОБА_5 зарахувати строк тримання під вартою з дня фактичного затримання з 12 травня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати та речові докази.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 січня 2022 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, 12 травня 2020 року, приблизно о 16 год. ОСОБА_5 приїхав на інвалідному візку у центр с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області, де зустрів колишню цивільну співмешканку ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , яким запропонував вжити спиртні напої, на що останні погодились. Під час вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_5 та потерпілим на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виникла сварка, підставою якої стали ревнощі ОСОБА_5 відносно колишньої співмешканки. У ході подальшої сварки у ОСОБА_5 виник умисел на позбавлення життя потерпілого. З метою реалізації свого злочинного умислу, через образу на ґрунті ревнощів, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх намірів та бажаючи їх настання у виді смерті потерпілого, ОСОБА_5 дістав ніж, який зберігав у шкарпетці, одягнутій на правій нозі та умисно наніс ним удар потерпілому в область шиї, внаслідок якого потерпілому було спричинено одноразове колото різане поранення, яке призвело до гострої крововтрати з подальшим розвитком гемологічного шоку, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий судовий розгляд, стверджує про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, вказує, що вирок суду ухвалено без врахування всіх конкретних обставин, які стали причиною вчинення злочину.
Зазначає, що дії її підзахисного суду слід було перекваліфікувати з п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, оскільки ОСОБА_5 діяв у стані необхідної оборони. При цьому захисник наводить відповідні доводи, вказуючи на те, що ОСОБА_5 , захищаючи ОСОБА_6 та своє життя та здоров`я від потерпілого, який був фізично значно сильніше його та першим завдав ОСОБА_5 удар в область голови, а тому останній дістав ножа зі шкарпетки та завдав потерпілому один удар в ліву частину шиї. Умислу на вчинення вбивства у нього не було.
В обґрунтування порушення судом вимог кримінального процесуального закону, захисник вказала, що вирок суду базується на показаннях співмешканки ОСОБА_6 , допит якої був проведений без залучення спеціаліста, хоча остання, на думку захисника, страждає на психічну хворобу. Крім того судом не встановлено, у яких відносинах перебувала вона з ОСОБА_5 .

Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на її думку, призвело до неправильної кваліфікації дій її підзахисного. Надаючи власну оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих доказів та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПКУкраїни до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.
Зокрема, висновку щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань самого обвинуваченого, який свою вину не визнав, однак підтвердив факт нанесення ним удару ножем в ліву частину шиї потерпілого, проте стверджував, що такі дії вчинив внаслідок самооборони, захищаючись від протиправних дій потерпілого; показань ОСОБА_6 в суді про обставини злочину, зокрема, щодо механізму заподіяння тілесного ушкодження потерпілому, які співпадають з даними відеозапису слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 ; даних протоколів слідчих дій; висновків експертів, у тому числі й висновків судово-медичних експертиз, та інших письмових доказів наведених у вироку, які узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.
Указані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, аналогічні за змістом із касаційною скаргою захисника доводи засудженого ОСОБА_5 були предметом перегляду в апеляційному порядку. Як убачається з рішення апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи його апеляційної скарги, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог КПК України на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав. При цьому апеляційний суд наголосив, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що потерпілий не провокував ОСОБА_5 на вчинення злочину, та про відсутність підстав вважати, що обвинувачений застосував ніж вимушено, з метою самозахисту.

Висновував, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з

п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України немає.

На підставі аналізу норм закону, передбачених ст. 115, 118 КК України, розмежування умисного вбивства і умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. При визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

У зв`язку з цим, апеляційний суд правильно зазначив, що посилання на те, що ОСОБА_5 не ставив на меті убивство, є безпідставним, оскільки, наносячи удар ножем у шию потерпілого, ОСОБА_5 мав і міг свідомо припускати настання смерті особи.
Що стосується доводів захисника про призначення засудженому покарання без урахування пом`якшуючих обставин, то вони також досліджені судом апеляційної інстанції та їм надано належну оцінку.
Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, перевірив усі доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 , які аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та доданих до неї копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 02 березня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від

27 січня 2022 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3