Справа №577/3029/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1061/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Опір представникові влади, працівникові правоохоронного органу, державному виконавцю, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2022 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 30.09.2020 року вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій він просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2022 року відносно ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.342 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, ОСОБА_8 до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.09.2020 року у виді 1 року обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України відповідає 6 місяцям позбавлення волі, та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, але не довше, ніж до 24.00 год 17.07.2022 року, обрано запобіжний захід тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Також ОСОБА_8 дозволено внести заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 47 860 грн.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 20.05.2022 року.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначав, що сторона обвинувачення вважала, що саме не виконання законної вимоги припинити незаконні дії засудженого , вчинення активних дій направлених на спробу відібрати пакунок шляхом намагання вихопити його руками та подальші дії які виявилися в повалення власною вагою тіла потерпілого ОСОБА_9 , подальше пошкодження форменного одягу потерпілого, є невиконанням законних вимог працівника установи відбування покарання, а тому в діях обвинуваченого мається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України. Проте, з такими доводами сторона захисту не погоджувалась виходячи з наступного.

Так, захисник звертав увагу на об`єкт кримінального правопорушення передбаченого ст. 342 КК України, на те, яка поведінка особи вважається неправомірною, на те, хто може бути потерпілим від даного злочину, на об`єктивну сторону даного кримінального правопорушення, на поняття «опору», його ознаки та на суб`єктивну сторону цього злочину.

Аналізуючи вказане, сторона захисту вважала що стороною обвинувачення не доведено умисної неправомірної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , яка б виражалась в опорі (застосуванні активної фізичної сили (фізичного впливу) до працівника правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, тобто не доведено, що останній вчинював активну фізичну протидію здійсненню працівником поліції покладених на нього обов`язків.

Так, захисник звертав увагу, що за показами допитаних в судовому засіданні свідків не надано жодного підтвердження наявності активного фізичного опору ОСОБА_8 , який він чиним потерпілому ОСОБА_9 .

Сторона захисту просила врахувати, що свідок ОСОБА_10 в своїх показах зазначила, що вона взагалі не бачила зі свого робочого місця обставин того що сталося між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_9 а лише виконала прохання потерпілого про виклик поліції та керівництва і чула крик зі словами - «віддай».

Свідок ОСОБА_11 пояснював, що коли він разом з ОСОБА_12 прибув на виклик до кімнати видачі посилок і передач то побачив лише як ОСОБА_13 та ОСОБА_9 піднімали ОСОБА_8 , зазначав, що ОСОБА_9 мав неохайний вигляд, погон одягу був на підлозі, ОСОБА_8 голосом виказував невдоволення.

Свідок ОСОБА_12 пояснював, що прибувши на виклик до кімнати видачі посилок і передач побачив, що на потерпілому розірваний формений одяг (кофта), відсутній погон, ОСОБА_8 який голосом виказує невдоволення тримає ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_14 зазначав, що він особисто на місце події не прибував, про події йому відомо із доповіді чергового ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 пояснював, що після повідомлення свідка ОСОБА_10 він прибув до кімнати видачі посилок і передач то побачив на полу потерпілого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 які «стусають один одного та утримують за одяг».

Також, захисник звертав увагу і на пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який стверджував, що 28.05.2021 року при відкритті посилки адресованої ОСОБА_8 він виявив пакунок з невідомою речовиною рослинного походження. Побачивши це засуджений ОСОБА_8 намагався забрати даний пакунок шляхом здійснення кількох кроків в його бік та протягнувши руки до його правої руки в якій знаходився пакунок. Потерпілий відвів руку в сторону та голосом подав команду «Стати на місце та припинити протиправні дії», в цей час намагаючись дістати пакунок засуджений повалив його на підлогу і тримав за формений одяг, шарпаючи його, пошкодивши форму відірвавши погон (однак в судовому засіданні потерпілий зазначав, що не може однозначно підтвердити що погон було зірвано саме ОСОБА_8 , зазначив що він міг за щось зачепитися). Потерпілим зазначено, що боротися та застосовувати фізичну силу він не міг з метою збереження пакунку з речовиною рослинного походження. Після появи в кімнаті свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_8 на виконання поданої йому команди припинив тримати потерпілого та припинив протиправні дії (свідчення також підтверджуються протоколом допиту потерпілого від 10.06.2021 року).

Аналізуючи викладене, сторона захисту вважала, що ознак опору працівникові правоохоронному органу, як це передбачено об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, фактично не встановлено, оскільки покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 не містять фактів які б дозволили судити про наявність опору чи умислу на такі дії.

Щодо показів потерпілого ОСОБА_9 , то на переконання захисника, вони підтверджуть тільки намір ОСОБА_8 відібрати пакунок без підтвердження умислу на опір працівнику правоохоронного органу, доказів активного фізичного опору в його показах не наведено, те що потерпілого було повалено вагою тіла на підлогу не доводить умислу засудженого ОСОБА_8 на вчинення опору працівникові правоохоронного органу. Захинисник вважав, що судом такий умисел не був встановлений, такі діїї могли бути викликані необережністю з боку самого засудженого чи потерпілого, або бути суто рефлекторними через обурення чи надмірне хвилювання, що не було також спростовано в судовому засіданні.

Щодо показів свідка ОСОБА_13 стосовно активних дій засудженого ОСОБА_15 які проявлялися в стусанах/стусанні потерпілого, то вони не підтверджені самим потерпілим ні під час допиту на досудовому розслідуванні ні під час допиту в судовому засіданні.

Захисник зауважував, що обґрунтування вироку в даній справі йдеться лише на підставі одних письмових доказів, які не підтверджуються чи прямо суперечать обставинам викладеними свідками в судовому засіданні, а тому вважав такі докази не достатніми для засудження обвинуваченого за інкриміноване йому суспільно - небезпечне діяння.

Зважаючи на вище викладене сторона захисту вважала, що підстави для обґрунтованого і переконливого висновку, про наявність в діях обвинуваченого прямого умислу на опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, відсутні.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи засудженим та відбуваючи покарання у Державній установі «Конотопський виправний центр № 130», 28 травня 2021 року приблизно о 14 години 20 хвилин перебував у приміщенні для огляду передач, яке входить до адміністративної території Державної установи Конотопський виправний центр (№ 130)» за адресою: м. Конотоп, вул. Батуринська, 2, куди кур`єром «Нової Пошти» доставлена йому посилка, та в присутності інспектора відділу нагляду та безпеки установи , старшого сержанта внутрішньої служби, працівника правоохоронного органу ОСОБА_9 оглядав наявні речі в отриманій посилці.

При цьому, ОСОБА_9 , виконуючи обов`язки передбачені п. 12 розділу 2 Посадової інструкції - здійснювати огляд вмісту посилок, бандеролей та передач, вилучати виявлені в них заборонені для зберігання засудженими предмети та доповідати керівнику установи або ЧПНУ для прийняття рішення, виявивши в посилці з поміж особистих речей в елементі нижньої білизни поліетиленивий пакет з речовиною рослинного походження, повідомив помічника чергового про даний випадок та попрохав викликати оперативних працівників.

У цей час засуджений ОСОБА_8 вчинив активні дії, щодо інспектора ОСОБА_9 , які виявились в активних фізичних спробах дотягнутись до пакунку, котрий перебував у правій руці ОСОБА_9 , який, в свою чергу, виконуючи свої повноваження, передбачені Посадовою інструкцією, (вимагати від засуджених виконання правил поведінки та обов`язків та затримувати порушників установленого порядку відбування покарання та засуджених, які намагаються вчинити злочин або вже вчинили його), відійшов крок назад від засудженого ОСОБА_8 та зробив йому зауваження, вимагаючи припинити протиправні дії, стосовно спроб доторкнутись та відібрати невідомий пакунок, на що обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки, діючи умисно, не виконав його законну вимогу припинити незаконні дії почав рухатись на інспектора ОСОБА_9 , незважаючи на його команди голосом стояти, зайняти своє місце, припинити протиправні дії продовжив вчиняти активні дії по відбиранню пакету та в цей час власною вагою повалив інспектора ОСОБА_9 на підлогу та продовжив боротьбу і спроби відібрати пакунок, не виконуючи законні вимоги працівника установи, чим порушив вимоги ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України та п.2 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. У подальшому, ОСОБА_8 , маючи злочинний намір направлений на вираження зневаги та опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, фізично намагався відібрати пакунок з речовиною рослинного походження, котрий, всупереч встановленим правилам, було доставлено на територію установи шляхом його пересилання в посилці, вчинив активні дії по фізичному супротиву ОСОБА_9 - чіплявся за одяг та після падіння на землю відірвав погон форменого одягу ОСОБА_9 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок відносно ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення скарги захисника заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно допитавши обвинуваченого, потерпілого і свідків, а також вивчивши доводи апеляційної скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Так з матеріалів справи вбачається, що вирок суду першої інстанції оскаржений одним учасником справи захисником, який просив вирок скасувати, а провадження відносно свого підзахисного ОСОБА_8 закрити, оскільки вважав, що вина останнього не доведена і ОСОБА_8 передчасно притягнутий до кримінальної відповідальності.

Перевіривши такі доводи сторони захисту колегія суддів встановила наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді своєї вини у вчиненні передбаченого ч.2 ст. 342 КК України злочину, не визнавав та пояснював, що перед початком літа 2021 року він пішов на КПП Державної установи КВЦ-130 отримувати посилку. Коли з`ясував, що посилка відкрита, обурився, але в подальшому погодився її отримати. В посилці було виявлено речовину, схожу на траву і його примушували взяти на себе цю посилку. Викликали поліцію, чекали хвилин тридцять. В цей час зайшов працівник ВЦ № 130 ОСОБА_14 та запитав, чи бере він на себе цю посилку. Коли він відповів, що ні, ОСОБА_14 відібрав посилку у ОСОБА_9 і кинув на підлогу, а йому сказав, що він буде сидіти. При цьому зірвав з форменного одягу ОСОБА_9 погон і кинув на підлогу . Після цього його вмовляв ОСОБА_13 взяти на себе траву. Перед приїздом поліції застосували наручники, а під час видачі посилки в проміжку часу з 14 до 15 години був тільки він і ОСОБА_9 . Він не вчиняв ніякого опору ОСОБА_9 , а так, і злочину, який йому інкримінується. Це проти нього зроблено ОСОБА_16 , заступником начальника установи, з яким у нього з першого дня відбування покарання в установі склалися неприязні відносини. Потерпілий є підпорядкований ОСОБА_14 , тому і дав покази проти його, ОСОБА_8 . Він має хворобливий стан здоров`я, який постійно погіршується, що було підставою його неодноразових звернень до лікарні, оскільки в установі відбування покарання відсутня санітарна частина. Просив це врахувати і не карати його.

В апеляційному суді обвинувачений також зазначив такі ж пояснення. На запитання захисника чи мав він обвинувачений намір вчиняти незаконні дії відносно працівника виправного центру, обвинувачений відповів, що такого наміру не мав та жодних протиправних дій не вчиняв. На запитання прокурора в чому полягає до нього - обвинуваченого упереджене ставлення працівників виправного центру, ОСОБА_8 зазначив, що там змушують безкоштовно працювати, за власний рахунок купувати харчі, погрожують. На інше уточнююче питання прокурора, хто саме в момент події заходив до кімнати де був він обвинувачений і потерпілий ОСОБА_9 , обвинувачений відповів, що першим зайшов інспектор Охріменко і черговий Пиріг, потім вони викликали ОСОБА_17 і ОСОБА_18 .

В апеляційній скарзі захисник стверджував, що пояснення потерпілого і свідків не узгоджуються між собою, а тому заявив клопотання про повторний допит цих осіб, яке колегією суддів, з метою забезпечення повноти і об`єктивності судового розгляду справи, було задоволено.

Так, допитаний судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснював, що 28.05.2021 року після 14 години засуджений ОСОБА_8 прийшов для отримання посилки. В присутності засудженого ним було відкрито посилку. В ній знаходилися предмети одягу. В одних із трусів він знайшов пакунок з речовиною, схожою на канабіс, тому попросив молодшого інспектора ОСОБА_10 викликати ОСОБА_13 та поліцію, а засуджений ОСОБА_8 в цей час, приблизно о 14 год 20 хв , намагався вихопити пакунок у нього з рук. Він, в свою чергу, надавав йому команди стояти, зайняти своє місце, припинити протиправні дії, але ОСОБА_8 повалив його на підлогу і продовжив боротьбу і спроби відібрати пакунок, не реагував на його законні вимоги, хапав за одяг, в ході чого зірвав погон та пошкодив одяг. Прибіг ОСОБА_13 і вони у двох тримали ОСОБА_8 , а в цей час прийшли ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , якому він віддав пакунок. Потім прийшов ОСОБА_11 , який викликав чергового ОСОБА_12 і віддав наказ застосувати кайданки і почали чекати поліцію. Позов до обвинуваченого він не заявляв, однак вважав, що за таку неправомірну поведінку обвинувачений повинен нести покарання, а яке саме, то в цьому він покладається на розсуд суду.

Також потерпілий щодо обставин справи повторно надав пояснення і апеляційному суду, зміст яких узгоджуються з тими, що вказано вище. Крім цього, потерпілому було задано уточнюючі питання. Так, захисник уточнив у потерпілого скільки часу тривав момент з якого обвинувачений намагався вирвати пакунок і поки з`явилися інші працівники, на що потерпілий вказав хвилин 2-3. На інше питання, які дії вчиняв ОСОБА_8 по відношенню до нього потерпілого, той відповів, що ОСОБА_8 намагався в нього з рук вирвати пакунок, хватав за руки, формений одяг, «навалився» на нього, вважав, що умисно обвинувачений повалив його на підлогу. На інше питання, які дії були після того як прибув ОСОБА_18 , потерпілий відповів, що вони разом підняли обвинуваченого з підлоги за руки. До цього вони вдвох, потерпілий з обвинуваченим, були на підлозі. Посилку відкривав в присутності ОСОБА_8 . Конфліктів до цього між ними не було.

Допитана судом першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_10 пояснювала, що в кінці травня 2021 року перебувала на зміні, на КПП № 1 виправного центру № 130, коли до кімнати видачі посилок прийшов отримати посилку ОСОБА_8 . Що там відбувалося, не бачила, лише почула шум та прохання ОСОБА_9 викликати поліцію та ОСОБА_13 , що вона і зробила. Потім, відкривши двері, побачила, що ОСОБА_8 підступав до ОСОБА_9 , кричав віддай. Боротьби не бачила, бачила, що потерпілий і обвинувачений на полу. Спочатку прибув ОСОБА_18 потім Пиріг та ОСОБА_21 . Своє робоче місце вона не залишала. На запитання прокурора, що стало причиною того, що свідок відкрила двері шум боротьби.

Допитаний судом першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_11 пояснював, що того дня перебував на зміні і вдень від інспектора КП № 1 ОСОБА_22 дізнався, що ОСОБА_9 прохав про допомогу. Коли він зайшов до кімнати видачі посилок та передач, то побачив, що з полу ОСОБА_13 піднімав ОСОБА_8 , йому допомагав ОСОБА_9 . З ним до кімнати зайшов черговий ОСОБА_12 , який надав команду застосувати до ОСОБА_8 наручники. Крім того, він побачив, що ОСОБА_9 мав не охайний вигляд. У нього був не заправлений форменний одяг, галстук, частина одягу та погон були на підлозі. В цей час ОСОБА_8 був невдоволений, голосно кричав. На запитання захисника чи бачив він процес опору обвинуваченого, то свідок відповів тим, що коли він прибув на місце події, то там були потерпілий ОСОБА_23 і ОСОБА_18 , опору він вже не бачив. В обвинуваченого питань до свідка ОСОБА_11 в апеляційному суді не було. На запитання прокурора чи бачив він сідок боротьбу, то свідок відповів, що боротьби не бачив, однак одяг у ОСОБА_9 був пошкоджений, на полу був погон. Конфліктів у нього свідка з обвинуваченим раніше не було.

Допитаний судом першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13 пояснював, що 28.05.2021 року перебував у службовому кабінеті, коли приблизно о 14 год 30 хв зателефонувала співробітник ОСОБА_24 і попросила прийти на КПП установи. Зайшовши в кімнату посилок та передач, він побачив, що засуджений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 знаходяться на підлозі, стусаючи один одного та утримуючи за одяг. Він наказав ОСОБА_8 припинити стусати працівника установи, застосував до нього прийом рукопашного бою у виді загибу руки за спину і підняв його. Оглянувши приміщення, побачив на підлозі погон , який було зірвано з форменного одягу потерпілого ОСОБА_9 . В цей час зайшли інші працівники установи. На запитання прокурора чи були в кімнаті ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , свідок відповів тим, що в кімнаті був лише потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 . Конфліктів у нього свідка, з обвинуваченим раніше не було. На запитання суду, що було з пакунком, за який був конфлікт, свідок відповів, що пакунок вилучила поліція та було внесено відомості в ЄРДР.

Допитаний судом першої та апеляційної інстанції свідок ОСОБА_14 пояснював, що 28.05.2021 року після 14 години черговий ОСОБА_12 доповів, що в посилці засудженого ОСОБА_8 . ОСОБА_9 знайдена речовина, схожа на канабіс, ОСОБА_8 намагався вихопити її, поводив себе зухвало, чинив опір, тому змушені були застосувати до нього кайданки. Він особисто на місце події не прибував, лише повідомив прокурора про застосування до засудженого кайданок. На запитання захисника чи прибував він в кімнату де були події та чи бачив він ці події, свідок відповів, що подій не бачив та туди безпосередньо не прибував. На питання обвинуваченого про те, що ОСОБА_14 був в кабінеті і відривав погон, свідок заперечив, та вказав що тоді в кімнаті були обвинувачений, потерпілий, ОСОБА_18 та ОСОБА_21 . На питання прокурора чи були у свідка з обвинуваченим конфлікти свідок ОСОБА_14 відповів, що конфліктів зі ОСОБА_8 до цієї події у нього не було. В час події, він свідок взагалі був за територією установи.

Також, судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_12 який пояснював, що працюючи черговим ВЦ № 130, перебував на зміні 28.05.2021 року, коли вдень його покликали до кімнати видачі посилок і передач. Зайшовши туди, побачив, що на ОСОБА_9 розірвана кофта, відсутній на форменному одязі погон. ОСОБА_8 поводив себе агресивно, розмахував руками, висловлював невдоволення. Його тримав ОСОБА_13 . Побачивши таку поведінку засудженого, він наказав застосувати до ОСОБА_8 кайданки і викликати поліцію. Він з`ясував у ОСОБА_9 , що при огляді посилки, яка надійшла від родичів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було знайдено речовину, схожу на канабіс, а ОСОБА_8 намагався її вихопити і вчинив йому опір, який припинив ОСОБА_13 . Коли приїхала поліція, він завів працівників поліції до КПП № 1 , а сам пішов звідти і доповів заступнику начальника установи про подію.

Крім пояснень потерпілого і свідків, судом першої інстанції, як докази вини обвинуваченого було досліджено та враховано надані стороною обвинувачення письмові докази, допустимість і достовірність яких стороною захисту під сумнів не ставилась та про повторне дослідження яких клопотань не заявлялось.

Так, з дослідженого судом першої інстанції протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 28.05.2021 року було встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, надав пояснення про те, що 28.05.2021 року близько 14 години під час видачі посилки засудженому ОСОБА_8 , останній вчинив відносно нього фізичний опір, оскільки він виявив у посилці речовину, схожу на марихуану, при цьому пошкодивши йому форменний одяг, зірвав з правого плеча кітеля погон (а.с. 65).

З протоколу огляду місця події від 28.05.2021 року та фототаблиці до нього судом першої інстанції також було встановлено, що при огляді кімнати видачі посилок та бандеролей Конотопського ВЦ № 130 було встановлено, що на підлозі знаходиться погон до форменного одягу з пошкодженими кріпленнями (а.с. 66-69).

З посадової інструкції інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ Конотопський виправний центр № 130 судом першої інстанції встановлено обов`язки і повноваження, якими наділена вказана посадова особа (а.с. 78-81), а з наказу № 29/ОС-17 від 16.06.2017 року (а.с. 83) встановлена інформація про призначення на посаду ОСОБА_9 , який є потерпілим, будучи працівником правоохоронного органу, який уповноважений забезпечити порядок отримання засудженими посилок та бандеролей (а.с. 84-87).

З протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілим від 10.06.2021 року суд першої інстанції встановив те, як потерпілий ОСОБА_9 показав місце вчинення відносно нього опору з боку ОСОБА_8 , момент, коли до нього була застосована сила та намагання відібрати пакунок з невідомою речовиною, коли потерпілий впав на спину та момент відірвання погону з його форменного одягу ( а.с. 92-96).

З протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_13 від 11.06.2021 року судом першої інстанції встановлено, як свідок показав про те, як побачив події, пов`язані з опором засудженого ОСОБА_25 . ОСОБА_9 , де саме на підлозі він виявив обвинуваченого та потерпілого та вказує, де знаходився пошкоджений погон, який він виявив після припинення опору з боку обвинуваченого (а.с. 96-99).

З висновку службового розслідування за фактом вчинення фізичного опору ОСОБА_9 з боку засудженого ОСОБА_25 судом першої інстанції встановлено, що в ході перевірки не виявлено обставин, при яких ОСОБА_8 би діяв у стані крайньої необхідності, чи перебував під дією психологічного або фізичного примусу, що він не виконував будь-чиї накази чи розпорядження (а.с. 88-91).

Аналізуючи досліджені докази, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що такі докази є послідовні, такі, що логічно узгоджуються між собою і, доповнюючи один одного, в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні опору ОСОБА_9 , працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не залишив поза увагою ні доводів обвинуваченого про свою не винуватість, ні доводів сторони захисту в частині того, що пояснення свідків не доводять вини його підзахисного. Суд в деталях проаналізував як пояснення обвинуваченого, потерпілого так і пояснення свідків і письмові докази в своїй сукупності і дійшов обґрунтованого висновку, що вина обвинуваченого, попри її не визнання ним, все ж знайшла своє підтвердження.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, а також повторно вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого і свідків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пояснення обвинуваченого, що він не чинив опору та не вчиняв злочину, який йому інкримінується, слід розцінити як дозволений спосіб захисту та намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене.

Як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді обвинувачений стверджував про неприязнь до нього з боку керівництва установи, однак такі доводи обвинувачений конкретними випадками не обґрунтував, а на уточнюючі питання в апеляційному суді повідомив, що у виправному центрі погрожували, примушували безкоштовно працювати та купувати харчі за свій кошт. Повторно допитані апеляційним судом потерпілий і свідки зазначили, що в них конфліктів з обвинуваченим не було. Вказані обставини не спростовано. Ні обвинувачений ні сторона захисту не надала колегії суддів відомостей, які б свідчили про звернення з відповідною заявою до уповноваженого органу, щодо не правомірної поведінки працівників виправного центру по відношенню до ОСОБА_8 .

Також, колегія суддів не може погодитись з доводами захисника про недопустимість як доказів пояснень потерпілого та пояснень свідків.

З метою перевірки таких доводів сторони захисту, колегією суддів було задоволено клопотання захисника та повторно допитано як потерпілого так і свідків, які надали послідовні і логічні покази, що узгоджуються між собою.

Як вбачається з матеріалів справи покази потерпілого, як під час повідомлення про злочин, так і під час слідчого експерименту та в судах першої і апеляційної інстанції є ідентичними, а обставини вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , були встановлені працівниками поліції відразу після його вчинення та підтверджені відповідальними особами ВЦ № 130, які в подальшому дали покази в якості свідків, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за неправдиві покази.

Так, свідок ОСОБА_13 , який фактично припинив опір ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 , надавав повні, обгрунтовані свідчення, як під час слідчого експерименту так і під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, і ці покази свідчать про вчинення ОСОБА_8 опору ОСОБА_9 .

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , також констатували про неохайний вигляд потерпілого відразу після припинення йому опору з боку ОСОБА_8 і показали про пошкодження форменного одягу.

Свідок ОСОБА_10 на прохання потерпілого повідомляла про необхідність вжиття заходів впливу на засудженого з боку вказаних свідків.

Свідок ОСОБА_14 , будучи заступником керівника установи відбування покарань, провів з`ясування обставин шляхом отримання інформації відразу після події.

Інших осіб, які б могли вчинити такі дії, не встановлено. Ні обвинувачений, ні свідки ні на кого іншого не вказали, а тому, з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що покази потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , а також досліджені письмові докази щодо вчинення злочину, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку з огляду на їх належність та допустимість.

Також колегія суддів звертає увагу і на пояснення обвинуваченого, в частині того, хто ж саме зайшов першим до кімнати видачі посилок.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 , між іншого, зазначав, що «..викликали поліцію, чекали хвилин тридцять. В цей час зайшов працівник ВЦ № 130 ОСОБА_14 та запитав, чи бере він на себе цю посилку. Коли він відповів, що ні, ОСОБА_14 відібрав посилку у ОСОБА_9 і кинув на підлогу, а йому сказав, що він буде сидіти. При цьому зірвав з форменного одягу ОСОБА_9 погон і кинув на підлогу».

В апеляційному суді обвинувачений на запитання прокурора хто заходив до кімнати видачі посилок в порядку черговості, обвинувачений зазначив, що «першим зайшов інспектор Охріменко і черговий Пиріг, потім вони викликали Зенченка і ОСОБА_18 ».

Допитані судом першої та апеляційної інстанції потерпілий і свідки, в тому числі і свідок ОСОБА_14 , повідомили, що ОСОБА_14 до кімнати не заходив, а сам ОСОБА_14 зауважив, що він взагалі в цей час був поза приміщенням установи.

Підстав не довіряти поясненням потерпілого і свідків, останні з яких були повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу не правдивих показів, колегія суддів не встановила.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника, зокрема в частині відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Так, об`єктом вказаного злочину виступають суспільні відносини, що забезпечують нормаль¬ну законну діяльність органів державної влади і об`єднань громадян, особисту недо¬торканність та здоров`я їх представників.

Потерпілими від злочину можуть бути представники влади (ч.1 ст. 342 КК), працівники правоохоронних органів, державні виконавці, члени громадських форму-вань з охорони громадського порядку і державного кордону, військовослужбовці та уповноважені особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ч. 2 ст. 342 КК).

Працівники правоохоронних органів - це працівники органів прокуратури, внутрішніх справ, СБУ, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, митних органів, органів охорони державного кордону, державної податкової служби, органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, органів державної контр-ольно-ревізійної служби, рибоохорони, державної лісової охорони, інших органів, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Спільними ознаками, що характеризують працівників правоохоронних органів, є такі: 1) вони знаходяться у трудових чи службових відносинах з названими правоохоронними органами; 2) за характером посади, яку обіймають, виконують правоохо¬ронні чи правозастосовні функції. Протидія виконанню цих функцій є неприпустимою.

Із об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК, полягає в опорі працівникові пра¬воохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

При цьому, опором слід вважати активну фізичну протидію здійсненню особами покладених на них службових обов`язків. Також, опір характеризується такими ознаками: 1) він полягає в активних діях; 2) дії винного спрямовані на організм потерпілого, полягають у застосуванні фізичної сили до нього; 3) вони перешкоджають (протидіють) виконанню потерпілим своїх функцій, реалізації повноважень; 4) дії винного вчинені в момент виконання потерпілим по¬кладених на нього обов язків.

Для об`єктивної сторони необхідно, щоб опір виявлявся при виконанні працівниками службових обов`язків.

Виконанням службових обов`язків є виконання особами обов`язків, передбачених відповідними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність органів влади чи правоохоронних органів, а також окремих службових осіб.

Передбачений ч. 2 ст. 342 КК України злочин вважається закінченим з моменту активної протидії.

Щодо суб`єктивної сторони злочину, то вона характеризується виною у формі прямого умислу. Винний усвідомлює, що чинить опір саме працівникові правоохоронного органу і бажає тим самим перешкодити вико¬нанню ними своїх обов`язків. Якщо особа не усвідомлювала, що чинить опір такій особі, склад даного злочину відсутній. Такі дії можуть бути кваліфіковані, за наявності необхідних ознак, як злочин проти життя та здоров я особи або проти власності.

Суб`єктом даного злочину виступає будь-яка особа, яка досягла шістнадцяти років. Ним може бути не тільки особа, щодо якої потерпілий здійснював певні законні дії, а й особа, яка чинить опір здійсненню таких дій щодо інших громадян.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи обвинувачений ОСОБА_8 , будучи засудженим та відбуваючи покарання у Державній установі «Конотопський виправний центр № 130», 28.05.2021 року приблизно о 14.20 год перебував у приміщенні для огляду передач, яке входить до адміністративної території Державної установи Конотопський виправний центр (№ 130)» куди кур`єром «Нової Пошти» доставлена йому посилка, та в присутності інспектора відділу нагляду та безпеки установи, старшого сержанта внутрішньої служби, працівника правоохоронного органу ОСОБА_9 оглядав наявні речі в отриманій посилці.

При цьому, ОСОБА_9 , виконуючи обов`язки передбачені п. 12 розділу 2 Посадової інструкції - здійснювати огляд вмісту посилок, бандеролей та передач, вилучати виявлені в них заборонені для зберігання засудженими предмети та доповідати керівнику установи або ЧПНУ для прийняття рішення, виявивши в посилці з поміж особистих речей в елементі нижньої білизни поліетиленивий пакет з речовиною рослинного походження, повідомив помічника чергового про даний випадок та попрохав викликати оперативних працівників.

У цей час засуджений ОСОБА_8 вчинив активні дії, щодо інспектора ОСОБА_9 , які виявились в активних фізичних спробах дотягнутись до пакунку, котрий перебував у правій руці ОСОБА_9 , який, в свою чергу, виконуючи свої повноваження, передбачені Посадовою інструкцією, (вимагати від засуджених виконання правил поведінки та обов`язків та затримувати порушників установленого порядку відбування покарання та засуджених, які намагаються вчинити злочин або вже вчинили його), відійшов крок назад від засудженого ОСОБА_8 та зробив йому зауваження, вимагаючи припинити протиправні дії, стосовно спроб доторкнутись та відібрати невідомий пакунок, на що обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного органу та виконує свої службові обов`язки, діючи умисно, не виконав його законну вимогу припинити незаконні дії почав рухатись на інспектора ОСОБА_9 , незважаючи на його команди голосом стояти, зайняти своє місце, припинити протиправні дії продовжив вчиняти активні дії по відбиранню пакету та в цей час власною вагою повалив інспектора ОСОБА_9 на підлогу та продовжив боротьбу і спроби відібрати пакунок, не виконуючи законні вимоги працівника установи, чим порушив вимоги ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України та п.2 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. У подальшому, ОСОБА_8 , маючи злочинний намір направлений на вираження зневаги та опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, фізично намагався відібрати пакунок з речовиною рослинного походження, котрий, всупереч встановленим правилам, було доставлено на територію установи шляхом його пересилання в посилці, вчинив активні дії по фізичному супротиву ОСОБА_9 - чіплявся за одяг та після падіння на землю відірвав погон форменого одягу ОСОБА_9 .

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що попри доводи сторони захисту, в діях обвинуваченого наявний склад інкримінованого йому кримінального правопорушення та його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.342 КК України як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник стверджував, що покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 не містять фактів які б дозволили судити про наявність опору чи умислу на такі дії, а пояснення потерпілого ОСОБА_9 підтверджуть тільки намір ОСОБА_8 відібрати пакунок без підтвердження умислу на опір працівнику правоохоронного органу. Також захисник вважав, що доказів активного фізичного опору в показах потерпілого не наведено, а те що потерпілого було повалено вагою тіла на підлогу не доводить умислу засудженого ОСОБА_8 на вчинення опору працівникові правоохоронного органу. Захинисник вважав, що судом такий умисел не був встановлений, такі діїї могли бути викликані необережністю з боку самого засудженого чи потерпілого, або бути суто рефлекторними через обурення чи надмірне хвилювання, що не було також спростовано в судовому засіданні. Щодо показів свідка ОСОБА_13 стосовно активних дій засудженого ОСОБА_8 які проявлялися в стусанах/стусанні потерпілого, то вони не підтверджені самим потерпілим ні під час допиту на досудовому розслідуванні ні під час допиту в судовому засіданні.

З такими доводами сторони захисту колегія суддів не погоджується, оскільки, як вказувалося вище, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи засудженою особою і відбуваючи покарання, усвідомлював те, що ОСОБА_9 є працівником правоохоронного орану, несе службу, усвідомлював, що він засуджений, безумовно має виконувати законні вимоги працівника установи виконання покарань, в тому числі, не відбирати у ОСОБА_9 виявлений в посилці пакунок, реагувати на вимогу ОСОБА_9 припинити такі незаконні дії. Разом з тим, ігноруючи вимоги працівника установи, ОСОБА_8 вагою свого тіла валить ОСОБА_9 на підлогу, пошкоджує йому одяг.

Колегія суддів враховує те, що в приміщенні кімнати отримання посилок знаходились лише двоє учасників події обвинувачений і потерпілий, разом з тим звертає увагу і на пояснення свідків де свідок ОСОБА_10 в апеляційному суді на запитання прокурора, що стало підставою того, що вона відчинила двері до кімнати, вона відповіла шум боротьби, інші ж свідки зазначили, що по прибуттю на місце події, вони побачили неохайний вигляд потерпілого, більше того, свідок ОСОБА_13 , який першим прибув на місце події, прямо вказував суду, що він бачив, що засуджений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 знаходяться на підлозі, стусаючи один одного та утримуючи за одяг.

Враховуючи викладене колегія суддів не може вважати дії ОСОБА_8 чи то не умисними, чи то не активними, як про це стверджує сторона захисту, тобто про відсутність опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючу покарання обставину стан здоров`я обвинуваченого, обтяжуючу покарання обставину рецидив злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий (а.с. 103-104), за місцем відбування покарання характеризується негативно (а.с.70, 76,77), за місцем постійного проживання перебуває на обліку у лікаря нарколога , під час відбування покарання неодноразово звертався до лікувального закладу з приводу погіршення стану здоров`я (а.с. 102, 52), врахував характер дій обвинуваченого, наслідки, що настали від злочину, думку потерпілого, відомості про особу обвинуваченого, що той, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став і в період відбування покарання у виді обмеження волі вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, його ставлення до скоєного, та дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним і достатнім для ОСОБА_8 буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі.

Крім цього, суд першої інстанції правильно звернув увагу і на те, що виходячи, з того, що ОСОБА_8 має не відбуте покарання за попереднім вироком, в силу ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання слід частково приєднати вказане покарання у виді одного року обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України відповідає шести місяцям позбавлення волі. Тому, колегія суддів вважає, що обране судом першої інстанції для ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі, відповідатиме принципу індивідуалізації покарання обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2022 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4