У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.05.2022 Справа №607/6220/22

провадження № 1-кс/607/2018/2022

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернопіль клопотання слідчого Третього слідчого відділу /з дислокацією в м. Тернополі/ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_6 , погоджене із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено 24 березня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Свірж Перемишлянського району Львівської області, громадянин України, проживає у АДРЕСА_1 , місце реєстрації там само, одружений, має четверо малолітніх дітей, т.в.о. директора Природного заповідника «МЕДОБОРИ», не депутат, раніше не судимий,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України,-
встановила:

слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, у якому просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на два місяці до 17 липня 2022 року, та покласти на нього передбачені ст. 194 КПК України обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та потерпілим ОСОБА_15 ; здати на зберігання до УДМС в Тернопільській області свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва Тернопільської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000072 від 24 березня 2021 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Природний заповідник «МЕДОБОРИ» (далі ПЗ «МЕДОБОРИ») створений на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 08.02.1990 року № 25 «Про створення державного заповідника «МЕДОБОРИ» у Тернопільській області».

Згідно з Положенням «Про природний заповідник «МЕДОБОРИ», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів від 07.12.2000 № 231 (у новій редакції наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 05.12.2016 № 454) (далі Положення №231) та Положенням «Про природний заповідник «МЕДОБОРИ», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 23.02.2021 № 141 заповідник «МЕДОБОРИ» (далі Положення №141) є юридичною особою і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Адміністрацію заповідника очолює директор.

Заповідник у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України та нормативно-правовими актами.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 р. №1628-р «Про передачу цілісних майнових комплексів державних установ та організацій до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів» цілісний майновий комплекс ПЗ «МЕДОБОРИ» був переведений із сфери управління Державного агентства лісових ресурсів до сфери управління Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів.

Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що державна лісова охорона має статус правоохоронного органу.

Згідно з пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну лісову охорону» № 976 від 16.09.2009 керівник державного лісогосподарського (лісомисливського) підприємства, державного мисливського господарства належить до посадових осіб держлісоохорони.

Статтею 61 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що служба державної охорони природно-заповідного фонду України має статус правоохоронного органу. Порядок діяльності служби державної охорони природно-заповідного фонду України, а також перелік підрозділів і посад працівників, які входять до її складу, визначаються Кабінетом Міністрів України. Служби державної охорони на місцях очолюють керівники адміністрацій територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про службу державної охорони природно-заповідного фонду України» № 1127 від 14.07.2000 до складу служб державної охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду входять керівники адміністрацій природних заповідників.

Частиною 3 статті 18 КК України визначено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст. 23 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Статтею 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Наказом Заступника Голови Державного агентства лісових ресурсів України № 74-к від 11.02.2019 «Про призначення ОСОБА_4 тимчасово виконуючим обов`язки директора ПЗ «МЕДОБОРИ» призначено ОСОБА_4 тимчасово виконуючим обов`язки директора ПЗ «МЕДОБОРИ» з 13.02.2019 на період до призначення керівника в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 3.6 Глави 3 Положення №231 та п. 3.6 Глави 3 Положення №141, до повноважень директора входить здійснення керівництво роботою адміністрації Заповідника, також покладено відповідальність за виконання завдань, забезпечення дотримання трудовим колективом законності, трудової та виробничої дисципліни, укладення господарських, цивільно-правових договорів/угод, трудових договорів (контрактів), у межах своєї компетенції видає накази та доручення, дає вказівки, обов`язкові для всіх підрозділів та працівників Заповідника, призначає та звільняє з роботи працівників Заповідника з дотриманням вимог законодавства, здійснює інші повноваження.

З метою регулювання виробничих, соціально-економічних відносин і погодження інтересів працівників і адміністрації Заповідника, між ними, у відповідності до законодавства, укладається колективний договір.

Відповідно до п.2.3 Розділу II Колективного договору ПЗ «МЕДОБОРИ, затвердженого Протоколом № 1 від 02.01.2020 первинної профспілкової організації заповідника (далі Колективний договір) адміністрація зобов`язалася не звільняти працівників з ініціативи керівника без достатніх підстав і без погодження з профспілковим комітетом, крім випадків передбачених чинним законодавством.

Разом з цим, Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПЗ «МЕДОБОРИ», затверджені на зборах трудового колективу заповідника протоколом № 1 від 24.02.1997 року, закріплено, що прийняття на роботу оформляється наказом директора заповідника і оголошується працівнику під розписку.

Звільнення ж, згідно цих Правил, може бути застосоване лише за невиконання працівником без поважних причин своїх трудових обов`язків, розпорядку і якщо до нього раніше застосовувались стягнення, або за прогул без поважних причин.

Дисциплінарні стягнення накладаються директором заповідника.

За кожне порушення трудової дисципліни накладається тільки одне дисциплінарне стягнення.

Забороняється в робочий час залишати робітниками, ІТП робочі місця, скликати збори, засідання, наради і т.д.

Отже, тимчасово виконуючий обов`язки директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_4 є службовою особою правоохоронного органу, яка зобов`язана дотримуватися прав працівників установи на працю та діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, нормативно правовими актами.

Проте ОСОБА_4 , обіймаючи посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора ПЗ «МЕДОБОРИ», на якого покладено обов`язок дотримуватися в установі трудового законодавства, знехтував вимогами цього законодавства і службовими обов`язками, вчинив кримінальні правопорушення проти трудових прав працівників, а саме грубе порушення законодавства про працю та незаконне звільнення працівника заповідника ОСОБА_16 , в тому числі повторно, за наступних обставин.

Так, з 1995 року ОСОБА_16 працює в Городницькому лісництві ПЗ «МЕДОБОРИ». Наказом директора ПЗ «МЕДОБОРИ» №1 від 06.01.2015 ОСОБА_16 переведений на посаду майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «Медобори».

Відповідно до посадової інструкції майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ», затвердженої 17.02.2016 директором природного заповідника, ОСОБА_16 здійснював охорону ввіреного йому лісового обходу від всіх видів порушень встановленого режиму заповідника та контроль за станом території обходу об`єктів, що складають особливу цінність.

За сумлінне виконання покладених обов`язків ОСОБА_16 заохочувався керівництвом Тернопільського ОУЛМГ (наказ №51-к від 10.09.2018). Дисциплінарних стягнень не мав.

У вихідний день 26.01.2020 ОСОБА_16 разом із майстром лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_14 перебував на території Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ». На виконання наказу адміністрації заповідника та згідно встановленого графіку, в цей день на території Городницького лісництва ОСОБА_14 здійснював плановий рейд по боротьбі з браконьєрством.

Біля заповідника вони зустріли ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які представилися громадськими інспекторами з охорони довкілля. Останні вимагати від майстрів лісу заповідника надати їм документи, що підтверджують повноваження перебування на території заповідника та оглянути особисті речі. З цих підстав між вказаними особами виник конфлікт. На місце події виїхали працівники поліції та працівники ПЗ «МЕДОБОРИ». На вимогу громадських інспекторів працівники поліції безпідставно склали на майстра лісу ОСОБА_14 протокол про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказаний конфлікт мав суспільний резонанс та викликав незадоволення з боку т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_4

27.01.2020 т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_4 прийняв рішення (наказ) провести перевірку за вказаним фактом, виконання якого доручив головному лісничому.

Також, 04.02.2020 ОСОБА_4 організував та провів засідання виробничої наради, на якому розглянуто результатами цієї перевірки та безпідставно постановлено звернутися до профспілкового комітету з вимогою притягнути майстрів лісу до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи, а саме: ОСОБА_16 за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, а ОСОБА_14 за появу на роботі в нетверезому стані, на підставі п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Вказані дії та рішення ОСОБА_4 викликали незгоду та публічне незадоволення у ОСОБА_16 і ОСОБА_14 , вони відкрито заявили про сумніви у компетенції керівника. Вказані дії ОСОБА_16 і ОСОБА_14 образили ОСОБА_4 .

Вказані обставини призвели до виникнення у ОСОБА_4 особистих неприязних відносин до працівників заповідника ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , злочинного умислу на їх незаконне звільнення з роботи.

З метою реалізації вказаного умислу, 04.02.2020 ОСОБА_4 виготовив та подав на засідання профспілкового комітету лист з проханням вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_16 та ОСОБА_14 .

В подальшому ОСОБА_4 , всупереч Правил внутрішнього трудового розпорядку, надав пряму вказівку голові профспілкового комітету та її членам, які є його підлеглими працівниками, в робочий час провести засідання профкому та вирішити питання про притягнення ОСОБА_16 та ОСОБА_14 до дисциплінарної відповідальності.

На засіданні профспілкового комітету ОСОБА_4 виступив з вимогою прийняти рішення про звільнення ОСОБА_16 та ОСОБА_14 з роботи відповідно на підставі п. 3 та п.7 ст. 40 КЗпП України.

В цей же день, всупереч вимог ст. ст. 40, 147 КЗпП України, при відсутності в діях ОСОБА_16 порушення трудової дисципліни, а саме: систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, відсутності раніше застосовуваного заходу дисциплінарного стягнення, а також із порушенням порядку, установленого ст. 40, 149 КЗпП України, ОСОБА_4 видав наказ №10-к від 04.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_20 , ОСОБА_16 », яким звільнив з 10.02.2020 майстра лісу ОСОБА_16 з посади та роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду виконувача обов`язків директора ПЗ «МЕДОБОРИ», будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та керівні функції, умисно, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 19, 43 Конституції України та ст.ст. 5-1, 40, 141, 147, 149 КЗпП України, п.З.6. Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ» №231, п.2.3 Розділу II Колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, усвідомлюючи можливість безпосереднього впливу на підлеглих працівників установи, з особистих мотивів, а саме образ та особистих неприязних відносин до працівника, що виникли через образу, видав незаконний наказ про звільнення ОСОБА_16 з роботи, чим порушив гарантоване конституційне його право на працю, заробіток та належні умови проживання.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у незаконному звільненні працівника з роботи з особистих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

ОСОБА_16 не погодився з прийнятим ОСОБА_4 рішенням та 17.02.2020 звернувся в Гусятинський районний суд Тернопільської області із позовними вимогами скасувати наказ роботодавця як незаконний.

ОСОБА_4 , розуміючи наявність судового спору та факт видання ним завідомо незаконного наказу про звільнення ОСОБА_16 , 17.02.2020 скасував цей наказ та відновив ОСОБА_16 на роботі з 10.02.2020.

Зазначене посилило у ОСОБА_4 образи та особисте неприязне відношення до ОСОБА_16 , оскільки дії цього працівника підривали його авторитет керівника перед керівництвом вищого рівня та підлеглими працівниками, викликали сумніви у його компетенції.

На підставі цих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на повторне незаконне звільнення з роботи ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій умисел, 17.02.2020 ОСОБА_4 без повідомлення у законному порядку ОСОБА_16 про поновлення його на роботі, вжив активних дій спрямованих на незаконне звільнення з роботи за прогул, а саме: зобов`язав підлеглих працівників скласти акти про відсутність ОСОБА_16 у вихідний день 16.02.2020, а також 17.02.2020 року на робочому місці без поважних причин.

В той же день ОСОБА_4 вказані акти передав на розгляд профспілкового комітету та клопотав перед його членами надати згоду на звільнення з роботи майстра лісу ОСОБА_16 без пояснень та участі цього працівника.

Рішенням профспілкового комітету від 17.02.2020 надано згоду керівнику Заповідника на звільнення з роботи майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_16 .

В цей же день, ОСОБА_4 , без відібрання пояснення у ОСОБА_16 та розуміючи поважність причини відсутності його на робочому місці (не повідомлений під розписку про відновлення на роботі), видав очевидно незаконний наказ №13-к від 17.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_16 », яким звільнив майстра лісу ОСОБА_16 з посади та роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_16 не погодився з прийнятим ОСОБА_4 рішенням та звернувся в Гусятинський районний суд Тернопільської області із позовними вимогами скасувати наказ роботодавця як незаконний.

Суд 01.10.2020 розглянув трудовий спір та постановив рішення, яким визнав незаконним та скасував наказ ПЗ «МЕДОБОРИ» № 13-К від 17.02.2020 «Про звілнення ОСОБА_16 », зобов`язав поновити ОСОБА_16 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 17.02.2020, стягнув із заповідника у користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, судові витрати, а також витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду виконувача обов`язків директора ПЗ «МЕДОБОРИ», будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та керівні функції, умисно, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 19, 43 Конституції України та ст.ст. 5-1, 40, 141, 147, 149 КЗпП України, п.3.6. Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ», п.2.3 Розділу II Колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, усвідомлюючи можливість безпосереднього впливу на підлеглих працівників установи, з особистих мотивів, а саме образ та особистих неприязних відносин, що виникли через образу, повторно видав незаконний наказ про звільнення ОСОБА_16 з роботи, чим порушив гарантоване конституційне його право на працю, заробіток та належні умови проживання.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у незаконному звільненні працівника з роботи з особистих мотивів повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України.

На виконання рішення суду, т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_4 видав наказ 101-к від 05.10.2020 «Про поновлення на роботі ОСОБА_16 », яким поновив ОСОБА_16 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 17.02.2020.

Також, з бюджету установи виплатив ОСОБА_16 кошти за вимушений прогул і понесені витрати.

Зазначене посилило у ОСОБА_4 образи та особисте неприязне відношення до ОСОБА_16 , оскільки дії цього працівника в черговий раз підривали його авторитет керівника перед керівництвом вищого рівня та підлеглими працівниками, та викликали сумніви у його компетенції.

На підставі цих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне звільнення з роботи ОСОБА_16 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 04.01.2021 прийняв рішення провести поточну ревізію ввіреного 23.11.2020 майстру лісу ОСОБА_16 лісового обходу №5 Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ».

За результатами ревізії 12.01.2021 члени комісії заповідника склали акт поточної ревізії №1 про виявлення на ввіреній ОСОБА_16 території заповідника порушень стану території, а саме: розкладання вогню, засмічення ділянки побутовими відходами та пеньок без вітровального дерева, нарахували збитки.

Проте докази на підтвердження виявлених порушень не надали.

Окрім цього, 13.01.2021 лісничий Городницького лісництва ПЗ «Медобори» склав рапорт про виявлення під час попенного переліку на ввіреній ОСОБА_16 ділянці заповідника 12 самовільно зрізаних пнів.

Проте докази на підтвердження виявленого порушення не надав.

Т.в.о. директора ОСОБА_4 , на підставі акту поточної ревізії, виніс наказ № 5-к від 20.01.2021, яким оголосив ОСОБА_16 догану.

Окрім цього, т.в.о. директора ОСОБА_4 , на підставі рапорта лісничого, виніс наказ №7-к від 22.01.2021, яким вдруге оголосив ОСОБА_16 догану.

Проведеною 22.01.2021 позаплановою ревізією на ввіреній ОСОБА_15 території заповідника порушень стану території не виявлено.

Продовжуючи реалізацію умислу на звільнення ОСОБА_16 з роботи, 22.01.2020 ОСОБА_4 подав на засідання профспілкового комітету лист з проханням притягнути до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_16 .

Всупереч Правил трудового розпорядку, ОСОБА_4 надав пряму вказівку голові профспілкового комітету та її членам, які є його підлеглими працівниками, в робочий час провести засідання профкому профспілки та вирішити його звернення.

Рішенням профспілкового комітету від 22.01.2020 надано згоду на звільнення з роботи майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_16

27.01.2021 т.в.о. директор ПЗ «Медобори» ОСОБА_4 , при відсутності підстав та доказів вчинення ОСОБА_16 порушень трудової дисципліни, а саме: систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також відповідності цього працівника займаній посаді і виконуваній роботі, в порушення порядку, установленого ст. 40, 141, 149 КЗпП України, видав незаконний наказ №8-к від 04.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_16 », яким звільнив з 27.01.2020 майстра лісу ОСОБА_16 з посади та роботи на підставах п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_16 не погодився з прийнятими ОСОБА_4 рішеннями та звернувся в Гусятинський районний суд Тернопільської області із позовними вимогами скасувати накази роботодавця як незаконні.

Суд 24.06.2021 розглянув трудовий спір та постановив рішення, яким визнав незаконними та скасував накази ПЗ «МЕДОБОРИ» № 5-К від 20.01.2021 «Про оголошення догани ОСОБА_16 », № 7-К від 22.01.2021 «Про оголошення догани ОСОБА_16 » та № 8-К від 27.01.2021 «Про звільнення майстра лісу Городницького лісництва», зобов`язав поновити ОСОБА_16 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 27.01.2021, стягнув із заповідника у користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу та витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду виконувача обов`язків директора ПЗ «МЕДОБОРИ», будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та керівні функції, умисно, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 19, 43 Конституції України та ст.ст. 5-1, 40, 141, 147, 149 КЗпП України, п. 3.6. Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ» №231, п.2.3 Розділу II Колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, усвідомлюючи можливість безпосереднього впливу на підлеглих працівників установи, з особистих мотивів, а саме образ та особистих неприязних відносин, повторно видав незаконний наказ про звільнення ОСОБА_16 з роботи, чим порушив гарантоване конституційне його право на працю, заробіток та належні умови проживання.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у незаконному звільненні працівника з роботи з особистих мотивів повторно, тобто у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України.

На виконання рішення суду, т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_4 видав наказ 83-к від 12.07.2021 «Про поновлення на роботі ОСОБА_16 », яким поновив ОСОБА_16 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 27.01.2021.

Також, з бюджету установи виплатив ОСОБА_16 кошти за вимушений прогул і понесені витрати.

Зазначене посилило у ОСОБА_4 образи та особисте неприязне відношення до ОСОБА_16 , оскільки дії цього працівника в черговий раз підривали його авторитет керівника перед керівництвом вищого рівня та підлеглими працівниками, та підтвердили його не компетенцію.

На підставі цих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_4 знову виник злочинний умисел спрямований на повторне незаконне звільнення ОСОБА_16 з роботи.

Реалізуючи свій умисел, 23.09.2021 т.в.о. директора ПЗ «МЕДОБОРИ» ОСОБА_4 письмово повідомив ОСОБА_16 про зміни істотних умов праці в заповіднику та запропонував обійняти одну із вакантних посад, що не відповідали спеціальності та кваліфікації цього працівника.

ОСОБА_16 30.09.2021 надав письмову згоду продовжувати працювати в установі із зміненими умовами праці та виявив бажання обійняти відповідну вакантну посаду.

Проте, 06.10.2021 т.в.о. директор ПЗ «Медобори» ОСОБА_4 , при відсутності підстав припинення трудового договору, достовірно знаючи, що працівник не відмовлявся від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, в порушення порядку, установленого ст. ст. 32, 36, 49-2 КЗпП України, видав незаконний наказ №176-к від 06.10.2020 «Про звільнення ОСОБА_16 », яким звільнив з 07.10.2021 майстра лісу ОСОБА_16 з посади та роботи на підставах п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_16 не погодився з прийнятими ОСОБА_4 рішеннями та звернувся в Гусятинський районний суд Тернопільської області із позовними вимогами скасувати накази роботодавця як незаконні.

Суд 19.04.2022 розглянув трудовий спір та постановив рішення, яким визнав незаконним та скасував наказ ПЗ «МЕДОБОРИ» від 06.10.2021 № 176-к «Про звільнення ОСОБА_16 », зобов`язав поновити ОСОБА_16 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва ПЗ «МЕДОБОРИ» з 27.01.2021, стягнув із заповідника у користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду виконувача обов`язків директора ПЗ «МЕДОБОРИ», будучи посадовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та керівні функції, умисно, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 19, 43 Конституції України та ст.ст. 5-1, ст. 32, 36, 49-2 КЗпП України, п. 3.6. Положення про ПЗ «МЕДОБОРИ» № 141, п.2.3 Розділу II Колективного договору, Правил внутрішнього трудового розпорядку, усвідомлюючи можливість безпосереднього впливу на підлеглих працівників установи, з особистих мотивів, а саме образ та особистих неприязних відносин, повторно видав незаконний наказ про звільнення ОСОБА_16 з роботи, чим порушив гарантоване конституційне його право на працю, заробіток та належні умови проживання.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у незаконному звільненні працівника з роботи з особистих мотивів повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина та санкція ч. 2 ст. 172 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до п`яти років, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців та відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів.

17 травня 2022 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень.

Із урахуванням здобутих в ході досудового розслідування даних, особи підозрюваного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, передбаченим ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України); незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 177 КПК України); продовжувати кримінальне правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України), зазначено в клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав та просить задовольнити, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 172 КК України, а також встановленні обставини, які виправдовують даний запобіжний захід і підтверджують наявність зазначених в клопотанні ризиків.

У судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_5 , як і його підзахисний ОСОБА_4 , з приводу застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не заперечили. Захисник зазначила, що ризики не обґрунтовані, однак зважаючи на те, що запропоновані обов`язки не мають надто суворо характеру, вона не заперечує проти задоволення клопотання.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши копії матеріалів, якими обґрунтовано клопотання, слідчий суддя дійшла наступного:
відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва Тернопільської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000072 від 24 березня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172 КК України.

17 травня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172 КК України.

На думку слідчого судді, вказана підозра є обґрунтованою, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання, а саме даними, що зафіксовані у: заяві ОСОБА_16 від 23 березня 2021 року; протоколі допиту потерпілого від 25 листопада 2021 року; протоколах допиту свідка ОСОБА_10 від 10, 11 травня 2022 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 10 травня 2022 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 25 листопада 2021 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 11 травня 2022 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 13 травня 2022 року; протоколах допиту свідка ОСОБА_13 від 10, 16 травня 2022 року; протоколі допиту свідка ОСОБА_8 від 16 травня 2022 року; наказах: №10-к від 04 лютого 2020 року, № 13-К від 17 лютого 2020 року, № 8-К від 27 січня 2021 року, № 176-К від 06 жовтня 2021 року; ухвалі та рішеннях Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 квітня 2020 року у справі № 596/272/20, від 01 жовтня 2020 року у справі № 596/475/20, від 24 червня 2021 року у справі № 596/201/21, від 19 квітня 2022 року у справі № 596/1559/21; висновку експерта № СЕ-19/120-22/4404-ПЧ від 11 травня 2022 року.

Зробивши висновок про обґрунтованість підозри, слідчий суддя зважає на позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».
При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, окрім наявної обґрунтованої підозри, за результатами розгляду клопотанняслідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання та прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які дають достатні підстави стверджувати про наявність наступних ризиків, на які вказує в клопотанні слідчий та які передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_4 може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 177 КПК України); продовжувати кримінальне правопорушення (п.5 ст. 177 КПК України).

Зокрема, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду є те, що він виготовив закордонний паспорт та має під час триваючого в Україні воєнного стану право виїзду за кордон як батько 3 неповнолітніх дітей та, усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності у разі визнання його винуватим у їх вчиненні. Вищевказані обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, а також переховуватись на території України.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні є те, що вказані особи є його підлеглими працівниками та йому відомі, він знає їхні місця проживання, спільних знайомих та друзів, тому може незаконно впливати на них, з метою дачі особами неправдивих показань, або відмови від добровільно наданих показань, а сторона обвинувачення не матиме можливості запобігти цьому. Відповідно до положення ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. Тобто, до отримання судом під час судового розгляду кримінального провадження або слідчим суддею в порядку ст. 225 КПК України показань цих осіб, вказаний ризик має місце.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може продовжувати кримінальне правопорушення є те, що він тричі виносив накази та звільняв з роботи працівника установи ОСОБА_16 після поновлення його на роботі за рішенням суду.

Вивченням особи підозрюваного встановлено, що він народився в с. Свірж Перемишлянського району Львівської області, громадянин України, проживає у АДРЕСА_1 , місце реєстрації там само, одружений, має четверо малолітніх дітей, обіймає посаду т.в.о. директора Природного заповідника «МЕДОБОРИ», не депутат, раніше не судимий.

Оцінюючи відповідно до ст. 178 КПК України наведені обставини, зокрема: вагомість наявних у кримінальному провадженні доказів; тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні згідно повідомленої підозри; зазначені вище дані про його особу, власне місцість його соціальних звязків, доведені ризики, та стадію досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що є підстави для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистого зобовязання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, запропонованих слідчим.
З наведеного, клопотання слідчого підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 193, 194, 196, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановила:
клопотання слідчого задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 17 липня 2022 року, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним їх викликом, вимогою та визначеною періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування зі свідками: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_15

- здати на зберігання до УДМС в Тернопільській області свій паспорт /паспорти/ для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 те, що у разі невиконання покладених на підозрюваного обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні.
Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1