ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1511/22 Справа № 426/183/22 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко С.О. Суддя у 2-й інстанції - Мазниця А. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача Мазниці А.А.

суддів Кононенко О.М., Мудрецького Р.В.

при секретарі Чугай Н.О.

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) Великоцької Ю.В.

захисника (в режимі відеоконференції) Старовойтова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника Старовойтова О.В., що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_1 , на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 24 січня 2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Невське Кремінського району Луганської області, який не працює, не одружений, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник Старовойтов О.В. просить поновити строк апеляційного оскарження, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обгрунтовуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вказує, що ухвалу суду від 24.01.2022 року він отримав 25.01.2022 року, та лише проаналізувавши її, встановив висновки суду та підстави застосування виключного запобіжного заходу, а не більш м`якого.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що висновки суду стосовно обгрунтованості ризиків переховування та можливості вчинити інше кримінальне правопорушення є недоведеними, оскільки його підзахисний не має намірів перешкоджати кримінальному провадженню та ухилятися від правосуддя, під час судового засідання заявив, що вину визнає і готовий нести відповідальність.

Зазначає, що слідчим суддею в ухвалі не конкретизовано, які докази свідчать про вірогідність переховування ОСОБА_1 від органів слідства та суду та вчинення ним нового злочину, а тому вважає, що слідчий суддя передчасно прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також вказує, що слідчий суддя, не оцінивши належним чином докази по справі, встановив недостатність застосування до його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання слідчого Сватівського РВП ГУНП в Луганській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Строк тримання під вартою ухвалою визначено до 22 березня 2022 року. Визначено розмір застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49 620 гривень.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_1 обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховується тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, характер вчиненого злочину та соціальні зв`язки. Також вказує, що є доведеними ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів слідства та суду з огляду на те, що підозрюваний не працює, не навчається, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Ризик вчинення іншого злочину підтверджується тим, що ОСОБА_1 раніше притягувався до кримінальної відповідальності і знову вчини тяжкий злочин.

Також враховано, що більш м`який запобіжний захід застосувати неможливо, оскільки він не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_1 до суду не з`явився, згідно останнім відомостям про його місцезнаходження він утримувався у Старобільському СІЗО Луганської області на час початку збройної агресії, що є підставою для розгляду апеляційної скарги за його відсутності за правилами ч. 6 ст. 193 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність його задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особою ухвалою слідчого судді, суду.

Враховуючи те, що захиснику для складання апеляційної скарги необхідно було ознайомитись із повним текстом ухвали суду першої інстанції від 24.01.2022 року, який він отримав 25.01.2022 року, та з огляду на той факт, що апеляційну скаргу апеляційним судом було отримано 01.02.2022 року згідно штампу вхідної кореспонденції, що є наступним днем після закінчення строку апеляційного оскарження та не становить значної затримки, строк апеляційного оскарження підлягає поновленню.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зважає на те, що згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, слідчий суддя при обрані запобіжного заходу ОСОБА_1 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого йому злочину, зважаючи на наступне.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколами огляду місця події від 21.01.2022 року; протоколом затримання підозрюваного від 21.01.2022 року; повідомленням про підозру у вчиненні злочину від 22.01.2022 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 ,; протоколом допиту потерпілого від 21.01.2022 року; протоколом допиту підозрюваного від 22.01.2022 року; постановою про визнання речовими доказами від 21.01.2022; постановою про визнання речовими доказами від 22.01.2022 року.

З наведених обставин, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо останнього в обсязі, достатньому для застосування у відношенні нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Є правильними також висновки суду першої інстанції щодо наявності відносно ОСОБА_1 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

При цьому колегія суддів зважає на те, що підозрюваний є раніше судимим, не працевлаштований, не одружений, міцних соціальних зв`язків не має, а отже не обтяжений вагомими соціальними зв`язками, що могли б стримувати його від реалізації ризиків, встановлених ст. 177 КПК України.

Не залишається і поза увагою суду виправданість ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_1 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності та на даний час йому інкримінується вчинення нового злочинуу період іспитового строку, що дозволяє грунтовно припускати його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та стійкість протиправної поведінки.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_1 під вартою, колегія суддів враховує, що останній, небезпідставно підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який у разі доведення вини останнього передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству шляхом здійснення впливу на свідка, потерпілого та переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності наявності відносно ОСОБА_1 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України та відсутності підстав для висновку про неможливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, - є по суті особистими упередженими міркуваннями та оцінками апелянта як особи, зацікавленої у вирішенні порушеного слідчим питання на користь підзахисного, та не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним. При цьому судом були належним чином враховані характеризуючі дані стосовно підозрюваного ОСОБА_1 і їм надана грунтовна оцінка.

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів, погоджуючись з думкою слідчого судді, вважає, що встановлені щодо цього підозрюваного ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, з урахуванням відомостей про його особу, є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання його під вартою.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Строк апеляційного оскарження поновити.

Апеляційну скаргу захисника Старовойтова О.В. залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Сватівського районного суду Луганської області від 24 січня 2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

Мазниця А.А. Кононенко О.М. Мудрецький Р.В.