ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1285/22 Справа № 204/668/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2022 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання змінити, призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, від відбування якого на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вважає, що судом при призначенні покарання не було враховано достатньою мірою, що він щиросердно розкаявся в скоєному, активно сприяв слідству, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки та двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, потерпілий на суворому покаранні обвинуваченого не наполягав, обставини, що обтяжують його покарання, відсутні. Враховуючи викладене, вважає доцільним призначення йому покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати у сумі 343 грн 22 коп; витрати на проведення судово товарознавчої експертизи № 296-22 від 25.01.2022 року у розмірі 343 грн.20 коп.; судової трасологічної експертизи № СЕ-19/104-22/2435-Д у розмірі 686 грн. 48 коп.; судової трасологічної експертизи № СЕ-19/104-22/2446-Д у розмірі 686 грн. 48 коп.
Вирішено долю речових доказів згідно вимог ст. 100 КПК України.
ОСОБА_7 було визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 10 січня 2022 року близько 15 год. 55 хв., діючи умисно, таємно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою каменю розбив переднє пасажирське скло транспортного засобу марки Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований біля будинку № 70 по вул. Володимира Антоновича у м. Дніпро, та повторно таємно викрав з салону вказаного автомобіля майно потерпілого ОСОБА_8 , а саме відеореєстратор сірого кольору марки AZIMUTH 705 S/N: M705S104557, після чого з місця події разом з викраденим зник, спричинивши своїми діями потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3571 грн. 00 коп.
Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого повторно.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який просив апеляційну скаргу задовольнити та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом вказані вимоги закону про кримінальну відповідальність було виконано та достатньою мірою враховано обставини, що мають значення, а саме тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким умисним корисливим злочином; дані про особу обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, втім є раніше неодноразово судимим за аналогічні злочини; відсутність обставин, що обтяжують покарання цього обвинуваченого, та наявність одної обставини, що його пом`якшує, якою було визнано щире каяття; позицію потерпілого, який на суворому покаранні обвинуваченого не наполягав.
Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання на рівні нижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на три роки, втім з реальним його відбуванням, з чим колегія суддів погоджується та вважає це покарання законним, справедливим, достатнім для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів, а належних підстав для його пом`якшення за видом та/або розміром, що в даному випадку є можливим виключно із застосуванням положень ст. 69 КК України, не вбачає.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги, які зводяться до обгрунтування наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не знаходить їх переконливими.
Так, згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції та зазначено у вироку, відомості про особу ОСОБА_7 свідчать про неможливість виправлення його без реального відбування покарання.
Колегія суддів із цим висновком погоджується з огляду на те, що у даному кримінальному провадженні останнього засуджено за те, що він, відбувши покарання за вчинення аналогічного злочину, маючи не зняту і не погашену судимість, через короткий проміжок часу вчинив новий умисний корисливий злочин. Таким чином, незважаючи на реальне відбуття ним покарання у виді позбавлення волі, ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та навіть за таких обставин його виправлення досягнуте не було, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість його особи.
Також ОСОБА_7 раніше вже звільнявся від відбування покарання за правилами ст. 75 КК України з випробуванням, втім вчинив новий злочин у період іспитового строку, що потягло призначення йому покарання за наступним вироком суду із застосуванням положень ст. 71 КК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_7 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання, та про відсутність підстав для звільнення цього обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням,
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що наведені ним обставини та відомості про його особу у сукупності не спростовують вищенаведених висновків суду. Крім того, ці доводи не містять нових відомостей та полягають у переоцінці обставин, які були відомі суду першої інстанції, проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку. На думку колегії суддів, вони були враховані достатньою мірою при призначенні ОСОБА_7 мінімального за розміром покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому ч. 3 ст. 185 КК України.
У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4