КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
Іменем України
справа №133/3403/21

21.10.22 м. Козятин

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
у судовому засіданні з розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000370 від 26.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: с. Славянське, Роздольненського району, Кримської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться вказаний обвинувальний акт.
У судовому засіданні прокурор Козятинського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 подав клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком на 60 днів, оскільки строк тримання під вартою закінчується, однак не вбачається за можливе, що судовий розгляд буде завершений до закінчення такого строку.
При цьому прокурор вказав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, існують, вони не зменшились (ризик переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків), а тому продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є доцільним з метою запобігання таким ризикам.
Подане клопотання прокурор підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.
Обвинувачений та його захисник не заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Розглянувши вказане клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:
1)виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2)виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою; слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу; слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ст. 184 КПК України, клопотання має містити: 1)короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2)правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3)виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4)посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5)виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6)обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7)обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Обвинуваченому ОСОБА_4 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.09.2021 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Обґрунтованість підозри була встановлена слідчим суддею при постановленні вказаної ухвали.
03.11.2021 до суду був направлений обвинувальний акт щодо вказаної особи. Козятинським міськрайонним судом Вінницької області неодноразово був продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, востаннє - ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.09.2022 - на 60 днів. Отже, строк тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 17.11.2022.
Отже, суд вважає встановленою обгрунтованість підозри, як одну із обставин, що підлягає з`ясуванню.
В обґрунтування ризиків, визначених п. 1,3 ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_4 , прокурор вказує, що такі ризики не зникли і не зменшились. У клопотанні прокурор посилається на те, що розгляд даної справи перебуває на стадії допиту свідків, і оскільки процес допиту свідків не завершено, вважає що перебуваючи на волі, існує ризик впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу шляхом здійснення на них тиску до дачі неправдивих показань або відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід судового розгляду та його результати. Також зазначає, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи суворість покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може вчинити дії спрямовані на переховування.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Оцінюючи доводи клопотання щодо наявності вказаних ризиків, суд дійшов до такого.
Суд вважає, що ризик переховування є обгрунтованим та доведеним, не зник і не зменшився, оскільки суворість покарання в сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинуваченого, відсутності місця роботи та соціальних зв`язків вказують на можливість його переховування. Також є доведеним ризик, який також не зник і не зменшився, що перебуваючи на свободі ОСОБА_4 зможе незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що обґрунтовується тим, що на даний час усі свідки в судовому засіданні ще не допитані, а обвинувачений знає їх місце проживання. Такі ризики були встановлені раніше при ухваленні судового рішення про продовження строку запобіжного заходи, коли обвинувальний акт надійшов до суду. Наразі такі ризики продовжують існувати, а саме: що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на свідків, оскільки умови життя обвинуваченого не змінились, судове слідство ще триває, усі свідки не допитані, підстав вважати, що повторний допит потерпілої буде недоцільним - немає. Вказане свідчить про обґрунтованість клопотання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України, суд приймає до уваги, зокрема, дані про особу обвинуваченого, вік та стан здоров`я, щодо яких на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості обвинуваченого перебувати під вартою.
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується таким.
ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, постійного місця роботи, веде антигромадський спосіб життя. Наявні ризики вказують на недостатню ефективність менш суворого запобіжного заходу, який не здатний буде їх нівелювати.
Відомостей, що вказують на неможливість тримання його під вартою, суду не надано.
Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої Суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, з метою запобігання ризикам, суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання щодо строку продовження запобіжного заходу, суд бере до уваги стадію кримінального провадження, а саме, що у кримінальному провадженні не здійснено судове слідство, не допитані свідки, обвинувачений.
За сукупності наведених обставин, при доведеності існування ризиків, про які зазначав прокурор, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки обставин, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним встановленим ризикам, які не зникли і не зменшились, шляхом застосуванням до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 322, 331 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - з 21.10.2022 по 19.12.2022 включно.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому та його захисникові.
Ухвала може бути оскаржена протягом 5 днів до Вінницького апеляційного суду.
Повний текст ухвали буде проголошено 26.10.2022 о 09:20 .

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 21.10.2022