Дата документу Справа № 314/302/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/302/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/888/22 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 26 вересня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької обл., громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2021 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання ту частину покарання, що відбута за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.01.2020 року, тобто за період з 17.07.2019 року по 30.11.2021 року.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11», про умовно-дострокове звільнення.
У судовому засіданні засуджений, його законний представник, його захисник на задоволенні клопотання наполягали, на тих підставах, що в ньому зазначені.
Представник адміністрації колонії в судовому заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, вважав, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11», про умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання адвоката, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його перевиховання та виправлення.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною, необґрунтованою та невмотивованою.

В обґрунтування доводів зазначає, що засуджений став на шлях виправлення, має два порушення режиму, але вони погашені у встановленому законом порядку, після цього не вчиняв порушення режиму. Крім того, останній вчинив злочин у віці до 18 років, сумлінно ставиться до праці, тому буде працевлаштований після його звільнення умовно-достроково.

Також він відбув більш ніж ѕ строку, що відповідає вимогам п.3 ч.4 ст.82 КК України.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою, вказав про не доведення засудженим свого виправлення, просив ухвалу суду залишити без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції захисник, будучи звільненим по відбуттю строку покарання та належним чином повідомленим про час і дату судового засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутністю захисника, що не суперечить положенням ч.4 ст.405 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2021 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_7 в строк відбутого покарання ту частину покарання, що відбута за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.01.2020 року, тобто за період з 17.07.2019 року по 30.11.2021 року.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Згідно з матеріалами, що характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , останній до Державної установи «Вільнянська установа виконання покарань №11» прибув 17.07.2019 року. Під час тримання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11» ув`язнений ОСОБА_7 характеризується посередньо. Потребує постійного контролю з боку адміністрації. Заохочень не має. Притягався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. У відношенні до представників адміністрації грубість не проявляє. У створенні конфліктних ситуацій помічений не був. За характером хитрий та спокійний. На заходи виховного впливу реагує посередньо.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_7 заохочень не має. При цьому, за час відбування покарання засуджений порушував вимоги режиму відбування покарання, за що має 2 стягнення, а тому поведінку засудженого за весь час відбування покарання не можна вважати стабільно позитивною.

Натомість, перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку. Вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що ОСОБА_7 за час відбування покарання не виявляв бажання працювати, матеріали справи взагалі не містять інформації про залучення засудженого до будь-якої праці, що є його прямим обов`язком згідно ч.1 ст.118 КВК України, та в свою чергу свідчить про відсутність повного виправлення з боку останнього в контексті вимог ст.6 КВК України, а пасивна поведінка засудженого та ставлення до праці не може бути визнана, як сумлінна.

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчило про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, його небажання працювати на виробництві колонії, весь час відбування покарання останній не працював, що свідчить про те, що засуджений не довів стабільності та позитивності поведінки, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не могло бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Одночасно колегія суддів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_7 , його стабільно позитивну поведінку.

Таким чином, на думку колегії суддів, хоча ОСОБА_7 на час розгляду клопотання і мав формально право на зазначену пільгу, але своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання. У суду були відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2022 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська установа виконання покарань №11», про умовно-дострокове звільнення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4