УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0002045 від 04.04.2009 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Рівненського міського суду перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0002045 від 04.04.2019 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 -адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про закриття кримінального провадження відносно своєї підзахисної на підставі п. 10 ч. 1 ст.284 КПК України.
В обґрунтування скарги вказує, що 01.08.2019 ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України. З 26.09.2019 по 05.11.2019 кримінальне провадження було зупинено, а обвинувальний акт у даному провадженні складено 09.11.2019 та направлено до Рівненського міського суду лише 19.11.2019, тобто з порушенням двомісячного строку, встановленого законодавством для досудового розслідування. Вказані обставини встановлені реєстром, який долучено до обвинувального акту, матеріалами кримінального провадження та іншими доказами.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, пояснив суду, що на момент складання обвинувального акта в кримінальному провадженні № 0002045 строк досудового розслідування не сплив, а у випадку можливого порушення строку, це не вплинуло б на права та обов"язки обвинуваченої.
Суд, заслухавши учасників судового розгляду, частково дослідивши матеріали кримінального провадження № 0002045 від 04.04.2019 в частині, що стосується дотримання строків досудового розслідування, а також надані стороною захисту ОСОБА_3 , докази, приходить до наступного висновку.
Так, судом встановлено, що 01.08.2019 складено та вручено повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, із врученням останній пам`ятки про процесуальні права та обов"язки.. Тобто строк досудового слідства закінчувався 01.10.2019.
Однак, 26.09.2019 вище вказане кримінальне провадження було зупинено, та 05.11.2019 відновлено. Отже, після відновлення провадження, строк досудового слідства залишався 6 днів.
З 06.11.2019 (після відновлення провадження) до 09.11.2019 (повідомлення про завершення досудового розслідування) досудове слідство ще тривало 3 дні, та після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження залишалось ще 3 дні.
Враховуючи те, що 09.11.2019 слідчим було повідомлено про завершення досудового розслідування та виконання вимог ст. 290 КПК України, які були виконані 14.11.2019, то відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України цей термін (з 09.11.2019 по 14.11.2019) не включається у строки досудового слідства.

Таким чином, оскільки кінцева дата завершення досудового слідства 17.11.2019 (3 дні з 15.11.2019) припадає на вихідний день, то відповідно до вимог ч. 7 ст. 115 КПК України, строк досудового розслідування закінчився 18.11.2019 (перший робочий день).
Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню було направлено до Рівненського міського суду лише 19.11.2019, тобто поза межами строку досудового розслідування на 1 день.

Вищевказані фактичні дані підтверджуються дослідженими у судовому засіданні наступними документами: реєстром матеріалів досудового розслідування (відомості №20,25,26,27,35); супровідним листом підписаним першим заступником керівника Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та зареєстрованим 19.11.2019 за №33-9368вих19; розпискою про отримання копії обвинувального акту ОСОБА_3 від 14.11.2019; обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 затвердженим прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_4 09.11.2019; супровідним листом заступника прокурора Рівненської області ОСОБА_7 від 10.01.2020 за №21-10вих-20 щодо направлення скріншоту руху кримінального провадження № 0002045 від 04.04.2019.
Згідно зі статтею 113 КПК процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.
Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу (частина 2 статті 113 КПК).
За своєю юридичною природою процесуальні строки виступають темпоральними умовами реалізації суб`єктивних прав і юридичних обов`язків учасників кримінальних процесуальних правовідносин.
Послідовно реалізуючи політику, спрямовану на підвищення гарантій захисту прав і свобод людини, український законодавець на протязі останніх декількох років вніс низку важливих змін до чинного КПК стосовно строків досудового розслідування, починаючи з впровадження механізму судового контролю за строками розслідування і закінчуючи введенням процесуальних санкцій, під якими необхідно розуміти негативні наслідки для сторони обвинувачення у разі недотримання нею чітких вимог КПК і вчинення процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень поза межами цих строків.
Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 частину першу статті 284 КПК було доповнено пунктом 10, згідно з яким кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Вказана норма була введена в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не має зворотньої дії в часі та застосовується до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Внесені зміни кореспондують загальній засаді кримінального провадження, закріпленій у статті 28 КПК, відповідно до якої розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень, і співвідносяться з практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Так у справі «Іванов проти України» зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в кримінальному провадженні застосовується у такий спосіб, щоб особа, яку звинувачено, не залишалася тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (пункт 71). Аналогічні позиції ЄСПЛ висловив у справах Карт проти Туреччини (пункт 68), Вемхофф проти Німеччини (пункт 18). При цьому ЄСПЛ у справі «Іванов проти України» вказав, що період, який має прийматися до уваги повинен відраховуватися саме з порушення кримінальної справи проти особи (пункт 63).
Порядок обчислення строку досудового розслідування визначений у ч.1 ст. 219 КПК, а саме з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня звернення до суду з обвинувальним актом.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбачених КПК.
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Отже, закон пов`язує закінчення досудового розслідування з постановленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання. У Параграфі 1 Глави 24 КПК розкриваються відповідні форми закінчення досудового розслідування.
Окрім того, закон містить поняття «завершення» як проміжний етап досудового розслідування. Досудове розслідування, яке має наслідком звернення до суду з обвинувальним актом або з клопотанням про застосування примусових заходів, має три ключові віхи (стадії): початок - визначається внесенням відомостей до ЄРДР; завершення - пов`язується з фактом відкриття матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику, законному представнику, захиснику особи та іншим особам відповідно до положень ст. 290 КПК; закінчення - фіксується направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Тобто, кінцевим моментом строку досудового розслідування є його закінчення, як це передбачено у ст. 219 КПК, та не має точок дотику із завершенням досудового розслідування. До цього слід додати, що законодавчі обмеження на проведення слідчих (розшукових) дій «прив`язані» саме до закінчення, а не до завершення досудового розслідування.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі 364/6630/17 та від 26.05.2020 у справі №556/1381/18, від 01.07.2021 по справі №752/3218/20, від 15.09.2021 по справі №711/3111/19 та послідовно використовуються у практиці Верховного Суду при прийнятті Ухвал про відмову у відкритті касаційного провадження по аналогічних правовідносинах, зокрема в Ухвалах від 26.05.2020 по справі №712/6375/18 від 13.10.2020 та по справі №243/11589/19 від 05.04.2021 по справі №676/804/20.
Судова практика застосування приписів пункту 10 частини 1 статті 284 КПК є усталеною у діяльності не тільки Верховного Суду, а й судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі Вищого антикорупційного суду (ухвала Вищого антикорупційного суду від 24.09.2020 та ухвала Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 03.11.2020 у справі № 991/6516/20).
Судом встановлено, що з моменту оголошення про підозру ОСОБА_3 до направлення обвинувального акта, із урахуванням часу зупинення кримінального провадження до суду та ознайомлення захистом із матеріалами кримінального провадження, минуло більше двох місяців, строк досудового розслідування відносно обвинуваченої не був продовжений у встановленому законом порядку а кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження № 0002045 від 04.04.2019 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч.2 ст. 307 КК України підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосовано належна правова процедура.
Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні - це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.
Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.
Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на справедливий суд.
Саме такі правові висновки містяться у постановах Великої палати Верховного Суду від 22.02.2021 по справі №754/4061/15 та від 24.05.2021 по справі №640/5023/19.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «Правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення)
Відповідно до п. 47 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься в його Постанові від 13.03.2019, справа № 920/149/18, провадження №12-297гс18 та параграфу 47 Рішення Європейського Суду з прав людини від 21.10.2010 по справі Дія 97 проти України, заява № 19164/04 суди зазначили, що: процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й до національних судів.
Аналогічний висновок міститься у рішенні ЄСПЛ від 09.01.2013 у справі Олександр Волков проти України (заява №21722/11).
При цьому, у відповідності до вимог ч.6 ст.9 КПК України, суд також виходить із засад законності та дотримання розумних строків у кримінальному провадженні, оскільки продовження кримінального провадження відносно особи, щодо якої встановлені та підтверджені доказами підстави для закриття кримінального провадження, на думку суду, суперечить цим засадам.
Здійснення судового провадження при наявності підстав для закриття кримінального провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 412 КПК становить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, ухваленого за результатами такого судового розгляду.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 9, 28, 219, 284, 303, 314 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження в інтересах ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307 та ч.2 ст. 307 КК України задовольнити частково.
Кримінальне провадження № 0002045 від 04.04.2019 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом семи діб з часу проголошення ухвали.

Суддя -