Справа № 601/851/22
Провадження № 1-кс/601/355/2022
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2022 року місто Кременець

Слідчий суддя Кременецького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременець клопотання слідчого СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, по кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000179 від 19.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України

за участю:

-прокурора ОСОБА_4 ,

-підозрюваної ОСОБА_5 ,

-захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Слідчий СВ Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області з про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання погоджене прокурором Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 ..

Як зазначено у клопотанні, 24.02.2022 Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» №2102-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 травня 2022 року близько 16 год. 00 хв. у ОСОБА_5 , яка перебуваючи поблизу лавочки на території парку імені Б. Хмельницького, що розташований за адресою: вул. Возз`єднання, м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення мобільного телефону марки «Nokia 1.4 ТА-1332 DS 2/32» чорного кольору IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , належного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , тобто на таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Надалі, реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на умисне таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, 19 травня 2022року приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_5 перебуваючи разом із потерпілим ОСОБА_8 поблизу лавочки на території парку імені Б. Хмельницького, що розташований за адресою: вул. Возз`єднання, м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаючи, що її дії є таємними для інших осіб, із внутрішньої кишені куртки ОСОБА_8 таємно викрала мобільний телефон марки «Nokia 1.4 ТА-1332 DS 2/32» чорного кольору IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , загальною вартістю 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень, який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , після чого з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, маючи реальну можливість розпоряджатись викраденим на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_5 спричинила потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 2 700 (дві тисячі сімсот) гривень

На підставі викладеного, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Підставою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, що свідчить про злочинну діяльність останнього та наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме:

- ОСОБА_5 може умисно переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проте постійного місця проживання немає, постійно подорожує теренами країни;

-може незаконно впливати на потерпілого та свідків, тим самим спонукати їх спотворити реальні обставини вчинення нею кримінального правопорушення;

-підозрювана може продовжувати вчиняти злочини проти державної чи приватної власності, оскільки немає постійного заробітку, а тому може здобувати засоби для існування кримінально-протиправною діяльністю.

У клопотанні про застосування запобіжного заходу, вказано що ОСОБА_5 вчинила тяжкий умисний корисливий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. У зв`язку з цим усвідомлюючи наявність такої кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 перебуваючи на волі може всіляко намагатися спотворити реальні обставини власної злочинної діяльності з метою уникнення відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_6 проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечили, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Розділ II Кримінального процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно з п. 9 ч.2 ст.131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК).

Крім цього, у ст.178 КПК визначений перелік обставин, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом положень ст. ст. 193, 194 КПК України, слідчий суддя на даній стадії кримінального судочинства не вправі вирішувати ті питання, які вирішує суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Водночас, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин (п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

З огляду на вказані положення закону, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , що є виключною прерогативою суду за результатами розгляду справи по суті, приходить до висновку про наявність в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження достатніх фактичних даних ( фактів та інформації), які свідчать про можливу причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в кримінальному провадження обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

На переконання сторони обвинувачення, у цьому провадженні існують ризики, що підозрювана може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду,незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя вважає такий ризик на момент розгляду даного клопотання обґрунтованим.

При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання слідчого судді, сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Через військові дії змушена була покинути місце проживання, до моменту затримання тимчасово проживала с. Лосятин Кременецького району Тернопільської області.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків. Слідчий суддя вважає доведеним той факт, що існує ризик незаконного впливу на свідка у кримінальному провадженні, оскільки свідок є її знайомою. Так, в цій частині зазначений ризик підтверджується як спільною зацікавленістю в узгодженні показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слід зазначити наступне.

Орган досудового розслідування на обґрунтування наявності даного ризику покликається на те, що підозрювана немає офіційного працевлаштування.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику вчинення підозрюваною іншого кримінального правопорушення (іншого злочину) то слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_5 раніше не судима.

Також слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштована, немає іншого джерела доходів, а скрутне матеріальне становище може спонукати до вчинення інших злочинів проти власності.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні слідчого обставини у сукупності дають достатні підстави вважати наявним ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч.3 ст. 176 КПК України).

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

З огляду на викладене, вважаю, що слідчим в клопотанні і прокурором при розгляді клопотання не наведено доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, а застосування саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням вищенаведеного, вважаю необхідним застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який є необхідним та достатнім для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваної та пропорційним меті, тобто забезпеченню кримінального провадження.

Наведене дає підстави для висновку про те, що до ОСОБА_5 на підставі ч.4 ст.194 КПК України слід застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме особисте зобов`язання, з метою запобігти вказаним ризикам, наявність яких доведена, забезпечити дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку підозрюваної, поклавши на підозрювану відповідні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, на строк два місяці.

Слід зазначити, що кримінально-процесуальним законодавством передбачено, що в разі невиконання покладених згідно ухвали слідчого судді обов`язків до підозрюваної може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 193-194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 на строк два місяці такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) утримуватися від спілкування зі свідком та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

4) не виїжджати за межі України без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Попередити підозрювану ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених, згідно ухвали слідчого судді, обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення Кременецьким районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільської області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора в даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1