Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.5 ст.72 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/10344/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 20 жовтня 2021 року,
в с т а н о в и в :
ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 лютого 2021 року, відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Свої висновки суд обґрунтував тим, що до осіб, затриманих після 21.06.2017 положення ч.5 ст.72 КК України застосовується у розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, весь період попереднього ув`язнення зарахований вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 04.11.2020, а строк з 11.02.2021 по 30.04.2021 і подальше перебування засудженого у ДУ «Житомирська ВК (№4)» не є строком попереднього ув`язнення в розумінні ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, та просить зарахувати йому строк перебування в умовах попереднього ув`язнення у строк відбутого ним покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. При цьому, наголошує на зарахуванні строку його попереднього ув`язнення з моменту взяття його під варту до набрання вироку законної сили, а саме періоду з 11.05.2019 по 30.04.2021.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону дотримався.
Як убачається матеріалів судового провадження №295/10344/21, ОСОБА_7 засуджено вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 04.11.2020, який частково змінено ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11.02.2021, за ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185, ст.70, 71 КК України, на 4 роки 01 місяць позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_7 обраховано з 11.05.2019. (з моменту обрання ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 11.05.2019, який неодноразово продовжувався).
Вище зазначений вирок набрав законної сили 11.02.2021.
Як вбачається зі змісту заяви засудженого ОСОБА_7 від 27.07.2021 (а.п.2), останній просив суд першої інстанції зарахувати йому строк попереднього ув`язнення за період з 11.05.2019 по 30.04.2021 та термін перебування в ДУ «Житомирська ВК (№4)» у строк покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Аналогічні вимоги останній ставить і перед судом апеляційної інстанції.
За результатами судового розгляду вимог цієї заяви, судом першої інстанції постановлено оскаржуване рішення. При цьому, будь-яка інша інформація щодо перебування засудженого в установах попереднього ув`язнення, крім вище зазначеної, в матеріалах судового провадження - відсутня. Не наведено відповідної інформації або доказів тому, і засудженим в своїй заяві до суду першої інстанції та апеляційної.
При цьому, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово - психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Згідно ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі виключно в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Разом з цим, з Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIII, у відповідності до норм ч.5 ст.72 КК України - зарахування судом попереднє ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
В свою чергу, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), на який і посилається засуджений в своїй апеляційній скарзі, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII.
З матеріалів судового провадження слідує, що ОСОБА_7 фактично перебував в умовах попереднього ув`язнення лише за вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 04.11.2020, з 11.05.2019 (з моменту обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою), до 11.02.2021 (набрання цим вироком законної сили), при тому, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_7 , відповідно, 15.01.2019 та 01.05.2019. (судове провадження №288/841/19, кримінальне провадження в ЄРДР №0000105)
З урахуванням вище зазначеного, обґрунтованих та законних підстав для фактично додаткового зарахування засудженому строку його перебування в умовах СІЗО в строк відбутого ним покарання (на підставі Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII, на який посилається ОСОБА_7 ), який належно зарахований вироком Андрушівського районного суду Житомирської області від 04.11.2020 (з 11.05.2019 по 11.02.2021), апеляційний суд не вбачає.
При цьому, строк з 11.02.2021 по 30.04.2021 на який акцентує увагу засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, як і подальше перебування останнього в ДУ «Житомирська ВК (№4)» не є строком попереднього ув`язнення в розумінні ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення».
Крім того, в даному випадку, відсутні підстави для застосування й правового висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 29 серпня 2018 року (провадження №13-31кс18), оскільки кримінальні правопорушення вчинено ОСОБА_7 - 15.01.2019 та 01.05.2019, тобто після 21 червня 2017 року, тому під час зарахування останньому строку попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає виключно ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №2046-VIII, а саме день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її зміни чи скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі засудженого - відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 20 жовтня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, без змін.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :