Справа № 201/3745/22
Провадження № 1-кс/201/1180/2022
УХВАЛА
іменем України

23.06.2022 р. м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням ОСОБА_2 про передачу речового доказу на відповідальне зберігання,вилученого в межах кримінального провадження № 00000142, внесеного 25.02.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з клопотанням про передачу їй на відповідальне зберігання належного їй на праві власності автомобіля марки Mitsubishi реєстраційний № НОМЕР_1 vin НОМЕР_2 вилученого в межах кримінального провадження № 00000142, внесеного 25.02.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, як речового доказу.

Клопотання обгрунтовує тим, що вказаним автомобілем користувався її брат ОСОБА_3 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні СУ ГУНП в Донецькій області, внесеному 25.02.2020 р. в ЄРДР.

Згідно ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 23.10.2021 р. у справі № 263/13213/21 слідчим СУ ГУНП в Донецькій області 07.11.2021 р. було проведено обшук автомобіля та його вилучення.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Донецькій області від 08.11.2021 р. автомобіль було визнано речовим доказом.

Автомобіль направлений для подальшого зберігання на територію СУ ГУНП в Донецькій області за адресою вул. Італійська,буд.32 в м. Маріуполь Донецької області.

Постанова слідчого обгрунтована тим, що у вказаному автомобілі проводились НСРД в порядку ст. 260 КПК України за допомогою яких отримані дані, що викривають підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення та, що ОСОБА_3 використовував автомобіль для вчинення інкримінованого йому правопорушення. На цей час вказаний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, відкритому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України вказаний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, відкритому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КПК України.

Відповаідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучено, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцюЮ крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174 цього Кодексу.

Випадки, передбачені статтями 160-166,170-174 КПК України стосуються тимчасового доступу до речей та арешту майна, і вданому разі не є перешкодою для якнайшвидшого повернення їй автомобіля.

На цей час обшук автомобіля здійснено, протокол обшуку містить в матеріалах кримінального провадження, технічні засоби, за допомогою яких здійснювались НСРД вилучено, тобто для постійного тимчасового доступу до речового доказу об`єктивні підстави відсутні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Зберігання автомобіля на території правоохоронного органу не зумовлено інтересами здійснення кримінального провадження порушує її конституційні права щодо охорони права власності громадянина.

Вказаний автомобіль має для неї значну вартість, при цьому зберігається на відкритому повітрі, піддається впливу негативних факторів, що може призвести до зменшення його вартості або до повної непридатності. Правоохоронний орган , враховуючи ризики, обумовлені військовими діями на території, зокрема, Донецької області, не в змозі забезпечити необхідні умови для забезпечення збереження автомобіля та догляду за ним.

ОСОБА_2 вважає, що передання автомобіля власнику на відповідальне зберігання можливо без шкоди для кримінального провадження.

До клопотання ОСОБА_2 надала копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ксерокопію свого паспорту.

Вивчивши клопотання та додані до неї матеріали, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно п. 18) ч.1 ст. 3 КПК України слідчий суддя-суддя першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу,-голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Повноваження слідчого судді визначені у ст.ст.301-308 КПК України Глава 26. ОСКАРЖЕННЯ РІШЕНЬ,ДІЙ ЧИ БЕЗДІЯЛЬНОСТІ ПІД ЧАС ДОСУДОВОГО РОЗСЛІДУВАННЯ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Згідно зі статтею 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 22 КПК) та диспозитивність, зміст чого розкриває частина 1 статті 26 КПК (за якою сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим кодексом) та частина 3 статті 26 КПК (за якою слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом).

Суд встановив, що ОСОБА_2 до слідчого з клопотанням про повернення автомобіля не зверталася. Ухвала слідчого судді про те, що на даний автомобіль накладено арешт, відсутня.

У клопотанні ОСОБА_2 ставить питання про передачу їй на відповідальне зберігання належного їй на праві власності автомобіля марки Mitsubishi реєстраційний № НОМЕР_1 vin НОМЕР_2 вилученого в межах кримінального провадження № 00000142, внесеного 25.02.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, як речового доказу.

Зі змісту клопотання вбачається, що вимоги вищевказаного клопотання не узгоджуються з переліком, передбаченим ч. 1 ст. 303 КПК України, оскільки не зазначено вимог щодо дій органу досудового розслідування, які можуть бути оскаржені слідчому судді, а інші вимоги клопотання не відносяться до предмету розгляду слідчим суддею.
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Таким чином, враховуючи, що заявником подано клопотання, яке не підлягає оскарженню в порядку КПК України у відкритті провадження за клопотанням необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2,25,28,303-307,372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 про передачу речового доказу належного їй на праві власності автомобіля марки Mitsubishi реєстраційний № НОМЕР_1 vin НОМЕР_2 на відповідальне зберігання, вилученого в межах кримінального провадження № 00000142, внесеного 25.02.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України- відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня отримання даної ухвали.

Слідчий суддя
Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська ОСОБА_1