Справа №522/5764/21
Провадження № 1-кп/522/356/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Радісне, Іванівського району, Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
-05.10.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 років позбавленні волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 , суд
ВСТАНОВИВ:
01.10.2020 року ОСОБА_3 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи в вечірній час на бульварі Михайла Жванецького кут вулиці Торгова в місті Одесі, побачили ОСОБА_6 в руках якої знаходився мобільний телефон.
В цей час, у ОСОБА_3 та особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, виник спільний злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення мобільного телефону ОСОБА_6 .
Так, реалізуючі свій спільний злочинний намір, обравши метою свого злочинного посягання майно, яке належить ОСОБА_6 та заздалегідь домовившись про його спільне заволодіння, 01.10.2020 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 та особа, матеріали, відносно якої виділені в окреме провадження, підійшли до ОСОБА_6 , яка знаходилась під навісом металевої огорожі, розташованої на АДРЕСА_3 та реалізуючи спільний злочинний намір, ОСОБА_3 умисно, відкрито та з корисливих мотивів, шляхом ривку, заволодів належним ОСОБА_6 мобільним телефоном торгової марки «Samsung», моделі «А515F», imei 1: НОМЕР_1 ; imei 2: НОМЕР_2 , в корпусі блакитного кольору, вартістю 7 500 гривень. Після вчиненого ОСОБА_3 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись майном потерпілої на власний розсуд.
В судовому засіданні ОСОБА_3 свою провину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, у вчиненому розкаявся і повністю підтвердив обставини провадження, встановлені судом, не оспорюючи доказів щодо цих обставин, наданих органами досудового слідства. Кримінальне провадження ОСОБА_3 просив розглянути в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, надавши заяву, відповідно до якої просить розглядати обвинувальний акт за її відсутності та зазначає, що претензій до ОСОБА_3 не має, шкода відшкодована, цивільний позов заявляти не буде та не заперечує проти застосування відносно останнього ст.ст. 75, 76 КК України.
За згодою учасників процесу, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, та вирішено обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин справи та дослідженням письмових доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій не має, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена поза розумним сумнівом і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватими.
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття, позитивну характеристику за місцем мешкання, відшкодування шкоди, відсутність у потерпілої будь-яких претензій.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_3 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 злочину, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, щире каяття, дані про особу винного, те, що останній має реєстрацію та постійне місце мешкання, позитивно характеризується за місцем мешкання, відшкодував завдану шкоду у зв`язку із чим, потерпіла не має до нього претензій та вважає за можливе застосувати дію ст.ст. 75, 76 КК України, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, тому на підставі ст.75 КК України вважає за можливе звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням.
При цьому судом враховано, що ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 05.10.2020 року, звільнений у зв`язку із закінченням строку випробування.
Саме таке покарання суд вважає справедливим, пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_3 саме такого виду покарання.
В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 (два) роки.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Заставу в сумі 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень, які були сплачені відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2021 року за обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути застовадавцю ОСОБА_7 .
У відбутий термін покарання засудженому ОСОБА_3 зарахувати час знаходження під вартою з 22.03.2021 року по 16.06.2021 року.
На вирок може бути подана апеляція в Одеський апеляційний суд через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1

14.07.2022