Справа № 495/7525/22
№ провадження 1-кс/495/1997/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2022 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Білгород-Дністровському клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 27.09.2022 року надійшло клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження №0000310 від 11.03.2022 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.
Виклад обставин, зазначених у клопотанні.
10.03.2022 року до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшла ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду по справі №495/870/22, провадження 1-кс/495/321/2022 про зобов`язання внесення відомостей до ЄРДР за фактом протиправних дій державного реєстратора Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_4 .

В порядку до ст. 214 КПК України відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000310 від 11.03.2022 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України за фактом зловживання владою або службовим становищем.

Так в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07 липня 2012 року та мала з останнім двох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

19.09.2012 року ОСОБА_6 уклав шлюбний договір з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.07.2014 року ОСОБА_6 складає заповіт, яким заповів усе своє майно у рівних частках: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

11.04.2017 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склав довіреність відповідно до якої уповноважує ОСОБА_9 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 з питання передачі в іпотеку належних йому житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 , земельну ділянку загальною площею 0,1004 га, яка розташована в АДРЕСА_3 та земельну ділянку загальною площею 0,1050 га, яка розташована в АДРЕСА_2 .

25.03.2019 ОСОБА_6 помер та 25.11.2019 ОСОБА_5 отримує спадщину за заповітом у рівних частинах на неї та двох малолітніх дітей на вищевказаний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами та земельні ділянки.

Встановлено, що ОСОБА_9 передовірив надану йому довіреність на ОСОБА_10 , яка в свою чергу передала в іпотеку ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вищевказане майно.

28.12.2020 року державний реєстратор Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради ОСОБА_4 вніс зміни щодо власника вищезазначеного майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 55966896 від 28.12.2020.Підставою внесення таких відомостей став іпотечний договір №1420 від 11.04.2017, який був зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13 .

Не зважаючи на те, що у реєстрі були відомості про власників майна, а саме: ОСОБА_5 та її двоє малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , реєстратор жодним чином не повідомив про подачу такої заяви щодо майна, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237, земельну ділянку загальною площею 0,1004 га, яка розташована в АДРЕСА_3 кадастровий номер: :02:006:0220 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237 та земельну ділянку загальною площею 0,1050 га, яка розташована в АДРЕСА_2 кадастровий номер :02:006:0219 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237.

На підставі вищевикладеного, з метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення можливої подальшої конфіскації майна або цивільного позову, а також враховуючи те, що невжиття заходів щодо накладення арешту на вказану земельну ділянку може призвести до незаконної перереєстрації права власності, а також перереєстрації права користування на земельну ділянку, а також те, що зазначене у клопотанні майно в подальшому може бути використано як докази, слідчий просив клопотання задовольнити.
Позиції сторін.
Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України клопотання про накладення арешту на майно розглядається за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав заяву у якій просив клопотання розглядати за його відсутністю та задовольнити.

Враховуючи обгрунтування слідчого щодо розгляду клопотання без виклику власника майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України розгляд клопотання здійснюється за відсутності власника майна з метою забезпечення застосування заходу кримінального провадження.

Мотивація суду.
Із матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні №0000310 від 11.03.2022 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

В ході розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Частиною першою ст.131 КПК України, зазначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Частиною 2 ст.171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 11 ст.170 КПК України зазначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту слідчий суддя враховує положення Конституції України та Закону України «Про міжнародні договори і угоди», якими передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

Регулювання відносин права власності здійснюється з урахуванням Загальної декларації прав людини (1948 р.) та Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", "Кушоглу проти Болгарії"). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, зазначається, що досудове розслідування здійснюється за фактом зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Як вбачається з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_5 вона перебувала у незареєстрованих сімейних відносинах з ОСОБА_6 з 2006 року та у 2009 році вони придбали на спільні кошти будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрували право власності на ОСОБА_6 07.07.2012 зазначені особи уклали шлюб, в якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .19.09.2012 року ОСОБА_6 уклав шлюбний договір з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У березні 2017 року в наслідок нещасного випадку ОСОБА_6 потрапив до лікарні з ЧМТ та приблизно через два тижні, не маючи можливості усвідомлювати свої дії підписав довіреність якою зобов`язувався передати права ОСОБА_9 . Останній в свою чергу передовірив довіреність своїй дочці ОСОБА_10 , яка передала в іпотеку належне ОСОБА_6 майно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_14 .

Окрім того, відповідно до наданих до клопотання документів, між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.07.2012 було укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №65, місце реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 27 липня 2012 у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_7 , та донька ОСОБА_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Факт укладання шлюбного договору між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується наданим до матеріалів клопотання копією шлюбного договору, укладеного 19.09.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №1744 приватним нотаріусом ОСОБА_15 .

Під час дослідження матеріалів слідчим суддею встановлено, що відповідно до довідки приватного нотаріусу Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_16 за вих. №84/02-14 від 22.04.2019 нею 22 квiтня 2019 року заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якого є його дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його малолітній син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його малолітня дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які своєчасно прийняли спадщину.

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за №58458580 від 25.11.2019 спадкоємцем земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :02:006:0220 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237 є ОСОБА_5 .

Згідно з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за №58458350від 25.11.2019 спадкоємцем земельної ділянки, загальною площею 0,1050 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0219 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237 визнано ОСОБА_5 .

Як вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за №58457980 від 25.11.2019 ОСОБА_5 є спадкоємцем житлового будинку, загальною площею 418.1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №190102541 від 25.11.2019, ОСОБА_5 належить на праві спільної часткової приватної власності 1/3 земельної ділянки, кадастровий номер :02:006:0219 загальною площею 0,1050 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №190095730 від 25.11.2019 ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 житлового будинку, загальною площею 418.1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237.

Разом з тим, до матеріалів слідчим надані інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме:

- за №310592916 від 22.09.2022 відповідно до якої земельна ділянка загальною площею 0,1050 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0219 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237 на праві приватної власності на підставі іпотечного договору серії №1420 від 11.04.2017 належить ОСОБА_11 ;

- за №310592957 від 22.09.2022 відповідно до якої земельна ділянка загальною площею 0,1004 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :02:006:0220 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237 на праві приватної власності на підставі договору дарування серії №504 від 14.07.2021 належить ОСОБА_12 ;

- за №310592822 від 22.09.2022 житловий будинок загальною площею 418.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237 на праві приватної власності на підставі іпотечного договору серії №1420 від 11.04.2017 належить ОСОБА_11 .

Дослідивши надані документи, слідчий суддя зазначає, що обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначені ст.91 КПК України, є, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Доказування вищевказаних обставин полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно витягу з ЄРДР досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000310 від 11.03.2022 здійснюється за ч. 1 ст. 364 КК України, тобто зловживання владою або службовим становищем, а отже предмет досудового розслідування, тобто обставини, які підлягають встановленню і перевірці відповідно до ст.91 КПК України, є в тому числі підстави виникнення права власності на зазначене у клопотанні майно.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження необхідне з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), його збереження.

Так ОСОБА_5 в рамках кримінального правопорушення №0000310 від 11.03.2022 09.08.2022 отримала пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілої особи та 19.09.2022 нею було подано цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України та ст. 175 ЦПК України.

В ході судового розгляду також було досліджено постанову слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, винесену в рамках кримінального провадження №0000310 від 11.03.2022 згідно якої на підставі положень п.8 ч.2 ст.40, ч.2 ст94, ч.1 ст.98, ст.100, ч.3 ст.110 КПК України земельна ділянка, загальною площею 0,1004 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :02:006:0220 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; земельна ділянка, загальною площею 0,1050 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0219 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237; житловий будинок, загальною площею 418.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237 визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Земельні ділянка та житловий будинок є предметом злочинного посягання з боку службових осіб, а отже з метою забезпечення кримінального провадження та подальшого незаконного їх відчуження, як предмету злочинного посягання, вважається можливим застосування заходу забезпечення на час проведення досудового розслідування на вказане майно для забезпечення унеможливлення подальшого оформлення права власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст.ст.7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Слідчий суддя, з урахуванням позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2021 року по справі №643/12369/19 зазначає, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна та роз`яснює, що заборона на відчуження - це перешкода у вільному розпорядженні майном.

В ході розгляду питання про накладення арешту на зазначене вище майно слідчий суддя дійшов висновку про необхідність накладення арешту на земельні ділянки шляхом та житловий будинок заборони відчуження, оскільки жоден з ризиків, а саме приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, які б вимагали застосування арешту з забороною користуватись майном слідчим не доведено.

На думку слідчого судді, перебування майна у фактичному володінні особи без заборони його користування та розпорядження відповідає потребам досудового розслідування. Кримінальне провадження здійснюється за фактом зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, а отже подальше відчуження майна може призвести до втрати доказової бази, унеможливить відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що надані документи свідчать про факт здобуття права власності шляхом вступу зазначеними особами у спадщину. Зважаючи на відсутність документів, які б вказували на вірогідність відчуження потерпілою особою на користь третіх осіб своїх майнових прав, з метою належного процесуального забезпечення прав у кримінальному провадженні, задля запобігання можливості відчуження, збереження речових доказів на підставі чого слідчий суддя вважає можливим клопотання задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ
Клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, яке було надано в рамках кримінального провадження №0000310 від 11.03.2022 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України задовольнити частково.

Заборонити відчуження:
- земельної ділянки, загальною площею 0,1004 га, яка розташована в АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :02:006:0220 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;
- земельної ділянки, загальною площею 0,1050 га, яка розташована в АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:006:0219 із цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237;
- житловий будинок, загальною площею 418.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 237.
У задоволенні клопотання в частині щодо заборони користування та розпорядження вищезазначеним майном відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1