Справа № 741/1174/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/111/22
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

тз участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_9 і його представника адвоката ОСОБА_10 та прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року відносно

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Братського району Миколаївської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , не одруженого, пенсіонера, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 942 грн. 06 коп.

Речові докази - ніж та футболку, вилучені під час огляду місця події в АДРЕСА_3 , які передавалися до Носівського ВП на зберігання після набрання вироком законної сили знищити. Бандаж, що належить ОСОБА_9 та переданий йому на зберігання залишено в його розпорядженні.

Як встановлено судом першої інстанції, 16.06.2019 року, близько 20 год. 30 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля господарства на АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних особистих відносин із ОСОБА_9 , з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень, умисно наніс йому неодноразові удари ножем в область грудної клітки та кисті руки, спричинивши ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді множинних непроникаючих ножових поранень грудної клітки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також різаних ран пальців правої кисті, пошкоджень капсульно-зв`язкового апарату пястно-фалангового суглоба 5-го пальця правої кисті, забою нігтьової фаланги 5-го пальця правої кисті, крайового осколкового перелому голівки середньої фаланги 5-го пальця, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_9 і його представник адвокат ОСОБА_10 звернулись з апеляційною скаргою на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року, в якій просять вказаний вирок скасувати частково і ухвалити новий, яким засудити обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.122 КК України до 3 років позбавлення волі. Задовольнити в повному обсязі пред`явлений цивільний позов, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 4007,00 гривень, моральну шкоду в сумі 250 000 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 250 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог зазначають, що вирок місцевого суду є занадто м`яким, не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права. Вказують, що суддею безпідставно залишено цивільний позов без розгляду, що через скоєний злочин потерпілий втратив здоров`я, в результаті чого поніс збитки. Вважають безпідставним зазначення у вироку, що існують обставини пом`якшення покарання засудженого, що в судовому засіданні він сприяв встановленню істини, адже в судовому засіданні він навпаки стверджував, що жодного нападу не вчиняв. Вважають, що дії обвинуваченого свідчили про замах на вбивство потерпілого і що обвинуваченому має бути призначено реальну міру покарання. Зазначено також про суперечності у показаннях свідків. Апелянти наголошують про позбавлення потерпілої особи права на відшкодування збитків, завданих вчиненим злочином. Вказують, що обвинувачений не відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, не надав кошти на лікування ОСОБА_9 , який тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, маючи першу групу інвалідності, що ускладнює його рухи, був змушений ходити в гіпсу, змушений і надалі проходити лікування. Також обвинувачений жодного разу не відвідав потерпілого, не цікавився його здоров`ям та навіть не вибачився, що свідчить про відсутність щирого каяття. Також зазначені події завдали ОСОБА_9 моральної шкоди і обвинувачений продовжує погрожувати потерпілому, що призвело до необхідності у судовому захисті, через що потерпілий зазнає додаткових моральних страждань. Вважають, що судом було безпідставно відмовлено потерпілому у відшкодуванні збитків в повному обсязі та не розглянуто поданий цивільний позов, також і щодо витрат на правову допомогу.

Прокурор Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_11 також подав апеляційну скаргу на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч.1 ст.122 КК України і призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. Виключити обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого надання показань у судовому засіданні та сприяння встановленню істини. У решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Вважає, що підстави для звільнення від відбування покарання обвинуваченого відсутні. Вказує, що судом одні і ті ж обставини враховано і при призначенні ОСОБА_8 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.122 КК України, оскільки покарання у виді виправних робіт і обмеження волі йому не може бути призначено, і як підстави для звільнення від його відбування. У зв`язку з цим вважає, що рішення в цій частині не ґрунтується на вимогах ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості вироку суду. Вказує, що неправомірна поведінка обвинуваченого залишилась без належної оцінки зі сторони суду під час визначення можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Також вважає безпідставним визнання судом обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме, надання показань у судовому засіданні та сприяння встановленню істини, оскільки обвинувачений навпаки надав показання, які не узгоджуються з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами та надавались з метою заплутати судовий розгляд. Зокрема, у вироку суду вказано, що суд приймає до уваги саме показання потерпілого. Також судом не враховано, що обвинувачений у своєму вчинку не розкаявся, не вибачився перед потерпілим, не компенсував заподіяну шкоду.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив їх задовольнити із викладених підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг з підстав їх необґрунтованості, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст.ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

В судовому засіданні суду як першої, так і апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому йому обвинуваченні та цивільний позов не визнав та надав показання, що 16.06.2019 року у нього був конфлікт з ОСОБА_9 , чи завдавав він удари ножем потерпілому не пам`ятає.

Попри невизнання обвинуваченим вини, його показання спростовуються зібраними у кримінальному провадженні іншими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 16.06.2019 саме обвинувачений заподіяв йому тілесні ушкодження за обставин, вказаних у вироку суду.

Показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які хоча і не були безпосередніми очевидцями перебігу конфлікту від початку, однак засвідчили, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відбулась бійка.

У відповідності до протоколу огляду місця події від 16.06.2019 року, який проводився в АДРЕСА_3 біля господарства та в господарстві ОСОБА_18 , де проживає ОСОБА_9 , біля хвіртки на піщаній поверхні вулиці на відстані приблизно 5 метрів від хвіртки та на доріжці, що веде до будинку виявлені сліди бурого кольору схожі на кров, у дворі на столі виявлено ніж з металевим лезом та дерев`яною рукояткою з слідами бурого кольору схожими на нашарування, футболка темно блакитного кольору із слідами ушкоджень рваних та різаних та слідами речовини бурого кольору, схожими на кров.

Тілесні ушкодження, заподіяні потерпілому, ретельно описані у висновку експерта №104 від 18.07.2019 року, який сторонами кримінального провадження не заперечується. По давності спричинення всі вищезазначені тілесні ушкодження могли утворитися 16.06.2019 року.

Також експерт зазначив, що вищеописані тілесні ушкодження не суперечать викладеному у фабулі ухвали суду про призначення даної експертизи, і могли бути заподіяні при обставинах, на які вказував потерпілий. Наведене також узгоджується з даними, отриманими під час слідчого експерименту від 26.07.2019 року, під час якого ОСОБА_9 розповів та показав як відбувалися події 16.06.2019 року, під час яких він отримав тілесні ушкодження.

Висновком експерта № 706 від 17.07.2019 року встановлено, що наданий на дослідження ніж до категорії холодної зброї не відноситься, виготовлений саморобним способом по типу ножів господарсько-побутового призначення, довжина клинка 158 мм. Згідно протоколу огляду предмету 26.07.2019 року, а саме бандажу, на двох шильовках виявлено отвори шириною по 1 см.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину вірно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються ні потерпілим ОСОБА_9 і його представником, ні прокурором, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Колегія суддів акцентує увагу на перевірці доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Статтею 65 КК України та п.п. 1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Пленуму), передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 65,66,67 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного і обставини, що пом`якшують відповідальність, а саме те, що він надавав показання в судовому засіданні та сприяв встановленню істини і обставини, що обтяжують його відповідальність - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи з інвалідністю, також врахував, що за місцем проживання обвинувачений характеризується з позитивної сторони, раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, є пенсіонером, висновок органу пробації, та обгрунтовано призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі з подальшим звільненням його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку відповідно до ст.75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду і наголошує на тому, що ОСОБА_8 було призначене покарання у виді позбавлення волі. Застосування ст. 75 КК України не являється покаранням, а є звільненням від покарання з випробуванням, яке застосовується в залежності від можливості перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства. Колегія суддів вважає, що вирок в частині звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням є належним чином мотивованим, а апеляційна скарга прокурора не містить в собі таких доводів, які б були більш переконливими, ніж висновки суду.

Крім того, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, слід зазначити, що ОСОБА_8 є особою похилого віку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває і раніше не перебував, позитивно характеризується за місцем проживання, порушень громадського порядку не було (т. 2 а.п. 111,112), раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності (т. 2 а.п. 115), враховуючи висновок органу пробації, який вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства (т. 1 а.п. 106), ці обставини, на думку апеляційного суду, не свідчать як про особу, яка схильна до продовження злочинної діяльності та не свідчать про неможливість звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Разом з тим, підлягає частковому задоволенню апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 .

Зокрема, заслуговують на увагу доводи щодо вирішення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, який вчинив суспільно - небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч.1 ст.1195 ЦК фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Враховуючи викладене, підлягають задоволенню вимоги позовної заяви про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_9 в сумі 4 007, 00 гривень, що підтверджуються фіскальними чеками на купівлю медикаментів.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Потерпілим ОСОБА_9 і його представником адвокатом ОСОБА_10 ставиться питання про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у сумі 250 000 гривень.

Апеляційний суд враховує стан здоров`я потерпілого, його вік, спричинення моральних та фізичних страждань заподіяних незаконними діями обвинуваченого, які спричинили негативні зміни у його житті, негативні хвилювання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків вдома, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, знижений та нестійкий настрій, емоційну напругу, нервозність, а також те, що дії обвинуваченого були абсолютно несправедливими.

Однак, враховуючи обставини конкретного кримінального правопорушення, його тяжкість, відношення як винуватого, так і потерпілого до скоєного, глибину фізичних та душевних страждань, понесених потерпілим, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди у сумі 5 000 гривень, що відповідає вимогам розумності і справедливості.

Що стосується вимог в апеляційній скарзі потерпілого та його представника щодо задоволення витрат на правову допомогу, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст.120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до правового висновку щодо правозастосування, який міститься у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 753/10028/18 (провадження №51-121км20) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів провадження, надання адвокатом ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_9 адвокатських послуг у даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст.122 КК України підтверджується угодою про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_10 , попереднім розрахунком витраченого адвокатом часу, ордером про надання правничої допомоги, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 28.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевий суд прийняв правильне рішення, залишивши без розгляду цивільний позов в частині відшкодування витрат на правову допомогу. Дійсно, стороною не було надано ніяких доказів на обґрунтування свого позову. Колегія суддів вважає, що підлягає ретельному дослідженню і доведенню факт сплати ОСОБА_9 , який є пенсіонером і фактично малозабезпеченою людиною своєму адвокату гонорару в 250000 грн. (що на час сплати становило 10000 доларів США). Саме таке судове рішення залишення позову без розгляду дає можливість стороні кримінального провадження довести обґрунтованість позову в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з положень ст. 408 КПК України, апеляційний суд вправі внести у вирок зміни, що стосується відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, при цьому і збільшити розмір стягнення, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 409, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 і його представника адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 4007,00 (чотири тисячі сім) гривень на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5 000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4