Дата документу 14.09.2022
Справа № 334/9465/21
Провадження № 1-кп/334/394/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001694 від 15.10.2021 року за обвинувачення м

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, українця, який має середньотехнічну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не засудженого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

14.10.2021 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи особою, яка не отримувала у встановленому законом порядку посвідчення водія, керуючи автомобілем «Форд Ескорт» реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув на територію парковки автобази № 7, що розташована по вул. Каховській 44 в м. Запоріжжі, де зупинив керований ним транспортний засіб в межах проїзної частини парковки.

У салоні автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_7 - на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_4 і ОСОБА_8 - на задньому сидінні. Після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , пасажир ОСОБА_7 вийшов з автомобіля^ та в подальшому діючи в я кості пішохода, залишився стояти на проїзній частині поряд з передніми пасажирськими дверима автомобіля «Форд».

Після цього водій ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме п. 10.1 де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 10.9 де зазначено: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», маючи об`єктивну можливість виявити на проїжджій частині парковки стоячого пішохода ОСОБА_7 та перед відновленням руху переконатися в безпеці своїх дій. за допомогою до інших осіб не звернувся, а натомість відновив рух керованого ним транспортного засобу заднім ходом - виконуючи маневр розвороту в ході виконання якого допустив наїзд передньою лівою бічною частиною кузова свого автомобілю на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 6449 від 23.11.2021 року, отримав тілесні ушкодження від яких помер у лікарні 02.11.2021 року під наглядом лікарів, а саме: забій м`яких тканин правої скронево-тім`яної ділянки, багатоуламковий перелом правої тім`яної кістки з переходом на скроневу кістки та основу черепа, субдуральна гематома 250 см.куб. (по даним історії хвороби № 15473). епідуральний крововилив 5 см.куб., субдуральний крововилив 15 см.куб.. субарахноідальний церебральний та церебеллярний крововиливи з явищами резорбції, великовогнищеві забої, масивні ділянки некрозу головного мозку; забійна рана лівого колінного суглобу, садна м/тканин н/кінцівок (по даним історії хвороби № 15473).

Смерть ОСОБА_7 настала від відкритої черепно-мозкової травми з багато уламковим переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами над - і під оболонки головного мозку, вогнищами забою головного мозку, що привело до полі органної недостатності.

Порушення ОСОБА_5 , згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи за експертним напрямом дослідження обставин і механізму дорожньо - транспортної пригоди № СЕ 19/108-21/12948-ІТ від 09.11.2021 року, вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Додатково обвинувачений пояснив суду, що дійсно, 14.10.2021 року він разом з потерпілим, дружиною потерпілого ОСОБА_4 та своєю співмешканкою ОСОБА_8 святкували празник. Випили приблизно по 300 гримів горілки, а потім вирішили поїхати у магазин та купити дітям солодощі. За кермом перебував він. В салоні автомобіля в якості пасажирів перебували ОСОБА_7 - на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_4 і ОСОБА_8 - на задньому сидінні. Вони зупинилися на ділянці дороги, оскільки ОСОБА_7 треба було вийти з машини. Потерпілий вийшов з автомобіля та залишився стояти на проїзній частині поряд з передніми пасажирськими дверима автомобіля. В той же час, він відновив рух автомобіля заднім ходом - виконуючи маневр розвороту та почув наїзд. Вийшовши з салону автомобіля, він побачив, що на дорозі лежить ОСОБА_7 . Він той же час викликав швидку допомогу та поліцію.

Весь час, коли потерпілий перебував у лікарні, він допомагав йому та його родині, купував необхідні ліки, годував його. Після смерті потерпілого, він допомагав вдові по домогосподарству. Наразі йому поставили діагноз туберкульоз легенів, тому він змушений поїхати у м.Суми до своєї матері та лікуватися там.

Обвинувачений ОСОБА_5 вибачився перед потерпілою, розкаявся у скоєному та просив суд не карати його суворо та не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах встановлених у ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Крім повного та беззастережного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_5 також підтверджується показами потерпілої ОСОБА_4 та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження.

Так, у судовому засіданні потерпіла пояснила суду, що 14.10.2021 року вона разом зі своїм чоловіком запросили в гості ОСОБА_5 та його співмешканку ОСОБА_8 . Чоловіки випивали горілку. Випили приблизно пляшку горілки на двох. Після обіду, діти стали просити їх купити їм сладощі та вони вирішили їхати в магазин разом. За кермо сів ОСОБА_5 , оскільки автомобіль належав його співмешканці. В салоні автомобіля в якості пасажирів перебував її чоловік ОСОБА_7 - на передньому пасажирському сидінні, вона та ОСОБА_8 - на задньому сидінні. Вони зупинилися на ділянці дороги, оскільки ОСОБА_7 треба було вийти з машини. Чоловік вийшов з автомобіля та залишився стояти на проїзній частині поряд з передніми пасажирськими дверима автомобіля. Вона в той час розмовляла по телефону з дитиною та не спостерігала за чоловіком та ОСОБА_5 . Але побачила, що ОСОБА_5 сів за кермо та відновив рух автомобіля заднім ходом - виконуючи маневр розвороту. В той же час, вона відчула, що автомобіль нібито наїхав на перепону. Вона вийшла з салону автомобіля та побачила свого чоловіка, який лежить та не рухається. ОСОБА_5 у той же час викликав швидку допомогу та працівників поліціі.

Потерпіла додала суду, що обвинувачений дійсно допомагав чоловіку доки він лежав у лікарні. Купував необхідні ліки та годував його. Після його смерті, він допомагав їй по господарству, а потім захворів та поїхав до м.Суми, де живе його матір. Цивільний позов вона не заявляла. Просила суворо його не наказувати.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого повністю доведена.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч.3 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.ст.50,65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, те що кримінальне правопорушення,передбачене ч.3ст.286-1КК України,відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має важке захворювання на туберкульоз легенів та потребує лікування. Також враховано позицію потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому не суворе покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого суд визнає те, що він свою вину визнав в повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю злочину і встановленню істини по справі.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, а також враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції відповідної статті з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення і особу обвинуваченого, суд вважає, що такий вид покарання буде достатній для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням не вбачається, оскільки ч.1 ст. 75 КК України прямо вказує на неможливість прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Таким чином, суд виходить із того, що ОСОБА_5 сідаючи за кермо транспортного засобу не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити їх негативні наслідки, а також не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя так і життя оточуючих.

Вказане призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 права керування транспортними засобами не набув, посвідченням водія документований не був, а відтак застосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, є неможливим.

Така правова позиція викладена у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якої суд не вправі призначити це покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.

Під час досудового слідства обвинуваченому обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, який сплив 11.01.2022 року. З клопотанням про обрання або зміну запобіжного заходу сторона обвинувачення не зверталася. Отже, ОСОБА_5 на час ухвалення вироку вважається таким, що не перебуває під запобіжним заходом.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України скасувати арешт, накладений на речові докази.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 55, 65, 66, 67, 70, ч. 1 ст. 135, ч.3 ст. 286-1 КК України, ст.ст. 349, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, українця, який має середньотехнічну освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з дня його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою Ленінського районного суду м.запоріжжя у справі 334/7952/21 1 кс/334/1807/21 про накладення арешту на автомобіль «Форд Ескорт» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 скасувати.

Речові докази у кримінальному проваджені, а саме: оптичний носій інформації з вмістом відеозапису обставин та механізму ДТП, який належить фізичній особі ОСОБА_10 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1