КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000533 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, українця, громадянина України, працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами заступника керівника Київської обласної прокуратури та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року

в с т а н о в и л а:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що 02 серпня 2021 близько 19:40 ОСОБА_8 у порушення вимог пункту 2.1(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 і введених в дію з 01 січня 2002 року, не маючи посвідчення водія відповідної категорії (будучи позбавленим права керування всіма видами транспортних засобів), керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Васильків-Глеваха» (Т-1023) в напрямку м. Васильків, в порушення вимог пункту 2.3(б) Правил дорожнього руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, у зв`язку з чим своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки - виникнення небезпеки для руху, а саме пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, по регульованому пішохідному переходу біля перехрестя з автодорогою «Глеваха-Крушинка» на території Глевахівської об`єднаної територіальної громади в Фастівському районі Київської області, за межами населеного пункту, на заборонний (червоний) сигнал світлофора, та в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у виді пішохода ОСОБА_11 на проїзній частині, негайнихзаходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля не вжив та скоїв наїзд на останнього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Васильківській ЦРЛ.

Порушення ОСОБА_8 вимог пунктів 2.1(а), 2.3(б) і 12.3 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_11 .

На рішення суду прокурор та потерпіла ОСОБА_10 подали апеляційній скарги, в яких, не оспорюючи фактичних обставин справи і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просять вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_8 покарання та ухвалити новий вирок, яким:

- прокурор просить призначити ОСОБА_8 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки;

- потерпіла ОСОБА_12 призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Згідно доводів апеляційних скарг, судом першої інстанції не надано належної оцінки тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, настання тяжких наслідків у виді смерті потерпілого, а також тим обставинам, що ОСОБА_8 систематично порушує Правила дорожнього руху, зокрема протягом 2020-2021 років щодо нього дванадцять разів вживалися заходи адміністративного характеру за порушення вимог законодавства в сфері дорожнього руху, а на момент вчинення злочину ОСОБА_8 був позбавлений права керування транспортними засобами.

Крім того, апелянти зазначають, що судом першої інстанції не надано належної оцінки діям ОСОБА_8 після вчинення злочину, а саме тому, що обвинувачений категорично відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що на думку прокурора не дозволило органу досудового розслідування визначити дійсну кваліфікацію дій ОСОБА_8 .

Додатково прокурор зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги думку потерпілої щодо необхідності призначити обвинуваченому реальної міри покарання.

В свою чергу потерпіла не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання обвинуваченому обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, вказуючи, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 свою вину не визнавав.

Вище наведені обставини, згідно доводів апеляційних скарг вказують на не можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

На апеляційну скаргу прокурора від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшли заперечення, згідно яких вирок суду є законним і обґрунтованим, а відтак не підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілої, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти поданих апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, ніким з учасників не оспорюються, а тому апеляційним судом у відповідності до вимог ст. 404 КПК України не перевіряються.

Порушення вимог КПК України при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено.

Натомість, доводи прокурора та потерпілої про безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування на підставі ст. 75 КК України покарання, колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на наступні обставини.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання та встановив обставину, що його пом`якшує щире каяття, на підставі чого прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Про те, на думку колегії суддів, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував дані про особу обвинуваченого, що як наслідок вказує на не обґрунтоване застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України і ухвалення явно несправедливого вироку.

Обвинувачений має постійне місце проживання і реєстрації, працює, розлучений, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий, свою вину визнав повністю та щиро розкаявся, що судом було визнано, як обставину, яка пом`якшує покарання, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Разом з тим, у відповідності до вимог ст. 12 КК України, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких, що характеризується підвищеним рівнем суспільної небезпеки.

Приймає колегія суддів до уваги і конкретні обставини справи, а саме, що ОСОБА_8 керуючи транспортним засобом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїжджу частину по врегульованому пішохідному переходу. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких помер у лікарні.

Враховує колегія суддів і дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, осіб на утриманні не має, не одноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, зокрема протягом 2020-2021 років щодо нього дванадцять разів вживалися заходи адміністративного характеру за порушення вимог законодавства в сфері дорожнього руху, а на момент вчинення злочину ОСОБА_8 був позбавлений права керування транспортними засобами.

Також, колегія суддів враховує і думку потерпілої, яка вважає, що ОСОБА_8 має відбувати реальну міру покарання.

Виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора та потерпілої з приводу безпідставного звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Вище наведене, відповідно до вимог ст.ст. 414, 420 КПК України, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, яким, у відповідності до встановлених обставин, слід призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Саме такий вид та розмір покарання відповідає даним про особу обвинуваченого та тяжкості ним вчиненого, є достатнім для його виправлення і перевиховання та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку з цим апеляційні скарги прокурора та потерпілої підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

апеляційні скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 листопада 2021 року, яким ОСОБА_8 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого у зв`язку з виконанням вироку.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок Київського апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3