Справа № 369/3123/21
Провадження № 1-кп/369/893/22
В И Р О К
іменем України
30.09.22 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000023 від 08 лютого 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської області, українця, громадянина України, який має вищу освіту, є фізичною особою підприємцем, проживає в цивільному шлюбі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі КК України),
встановив:

Органами досудового розслідування, встановлено, що 08 лютого 2021 року о 08:00 год., ОСОБА_9 , працюючи на посаді інспектора управління патрульної поліції у м. Києві, маючи спеціальне звання лейтенант поліції та являючись працівником правоохоронного органу, заступив на чергування у складі екіпажу «Рубін - 0852» спільно з ОСОБА_12 , який працює на посаді заступника командира роти управління патрульної поліції у м. Києві, який має спеціальне звання старшого лейтенанта поліції та здійснювали охорону громадського порядку, отримавши закріплену за ними табельну вогнепальну зброю та службовий патрульний автомобіль марки «Renault Duster» нз 7374.
08 лютого 2021 близько 12:30 год. під час патрулювання по вулиці Котельникова в м. Києві, ОСОБА_9 помітив автомобіль марки «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , який порушував правила дорожнього руху України (далі ПДР) та почав рухатись за ним, увімкнувши проблискові маячки, подавав спеціальним звуковим сигналом команду зупинитись. Проте водій автомобіля «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , не реагував на законні вимоги поліцейських, та здійснював рух прямо до АДРЕСА_2 , де зупинився поблизу будинку № 143. ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у форменому одязі вийшли зі службового автомобіля, ОСОБА_12 підійшов до водійської двері, де знаходився ОСОБА_10 , при цьому пред`явивши службове посвідчення, чим підтвердив свої повноваження працівника правоохоронного органу, вказав на причину зупинки, попросив останнього надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та водійське посвідчення, на що останній не реагував, в свою чергу ОСОБА_9 знаходився перед автомобілем, здійснюючи прикриття та блокування руху.
У свою чергу, ОСОБА_10 о 12:58 год. цього ж дня не виконуючи законних вимог працівника правоохоронного органу, маючи на меті втекти на власному автомобілі від працівників поліції, розуміючи, що тим самим він здійснить наїзд на працівника правоохоронного органу, який блокує його рух, у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, чим спричинить останньому тілесні ушкодження, та бажаючи цього, діючи умисно, перебуваючи за кермом автомобіля «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , розпочав рух, в ході якого здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_9 чим спричинив останньому тілесні ушкодження, під час виконання ним своїх службових обов`язків, у вигляді синця лівої гомілки, які згідно висновку експерта №22 від 12 лютого 2021 відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що того дня рухався на власному транспортному засобі за адресою по АДРЕСА_2 та був зупинений двома особами схожими на працівників поліції, які повідомили його про порушення ПДР. У відповідь ОСОБА_10 , попросив надати відповідні докази, які б підтверджували цей факт. В ході розмови, оскільки поліцейські йому відмовили, він вирішив розібратися в ситуації і зателефонував на лінію «102», говорив по телефону на гучному зв`язку, коли диспетчер на лінії запитав про його місце знаходження, ОСОБА_10 під`їхав до найближчого будинку задля того, щоб дізнатися точну адресу. В момент руху один з працівників почав виходити попереду автомобіля, він натиснув на гальма і зупинився, прийняв вправо та продовжив рух, проїхавши близько 50 метрів, зупинився й подивився адресу. В цей час паралельно, повідомив про своє місце розташування диспетчера. Після чого під`їхали працівниками поліції та стали попереду його авто, відповідно воно було заблоковано. На вимогу працівників поліції не реагував, а чекав приїзду наряду поліції, котрий викликав через лінію «102», по приїзду був затриманий за вчинення кримінального правопорушення.

В судових дебатах та під час проголошення останнього слова стверджував, що він законослухняна людина, працівникам поліції гучно повідомив, що має намір з`ясувати своє місцезнаходження. Стверджував, що вони розуміли про його намір здійснити рух і подивитись вулицю та повідомити адресу диспетчеру, у зв`язку з чим просив визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення та виправдати за ч. 2 ст. 345 КК України, у зв`язку з недоведеністю в його діях складу цього кримінального правопорушення.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що того дня здійснював патрулювання в складі екіпажу Рубін 0852, разом з ОСОБА_12 , їхали по вул. Котельникова, побачили автомобіль «Subaru Legasy», котрий рухався назустріч з порушенням правил ПДР, з застосуванням спецсигналів намагалися зупинити цей транспортний засіб. Після подачі ОСОБА_12 команди через гучномовець, автомобіль зупинився, ОСОБА_12 пішов спілкуватися з водієм, в той час, як ОСОБА_9 здійснив повідомлення в радіоефір, після чого пішов до автомобіля, який був зупинений. ОСОБА_9 почув, що водій не погоджувався з порушенням, після чого став на прикриття попереду автомобіля, водій сперечався та комусь телефонував, після чого почав рухатися. Тоді ОСОБА_9 став відходити та в цей час відчув різкий удар в ліву ногу, після чого автомобіль далі продовжив рух вперед.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що того дня патрулював в складі екіпажу Рубін 0852 з потерпілим ОСОБА_9 , їм назустріч з порушенням правил ПДР знак 3:21, виїхав автомобіль, як стало відомо пізніше ОСОБА_10 , вони застосували сигнал про зупинку транспортного засобу. В подальшому, коли було зупинено автомобіль він підійшов до нього, представився, але водій відмовився пред`явити документи. Його напарник ОСОБА_9 стояв попереду автомобіля, а обвинувачений раптово почав рух вперед та потягнув його за собою. Після чого свідок вказав, що минуло багато часу і він чітко не пам`ятає події. Після цього, він повідомив в ефір, що наїхали на його напарника, погрози наїзду не було. Чи повідомляв в ефір про наїзд на себе не пам`ятає. Його напарник скаржився на біль в коліні, була підозра на перелом, від госпіталізації останній відмовився, після цього вони поїхали здали зброю і більше не патрулювали. Вважає, що скоріше всього пропонував обвинуваченому пройти і подивитись, які правила дорожнього руху він порушив.

Прокурор в судовому засіданні вважав вину ОСОБА_10 доведеною, у зв`язку з чим просив визнати його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Потерпілий ОСОБА_9 в судових дебатах стверджував, що обвинувачений бачив, що перед ним стоїть людина, у зв`язку з чим просив визнати ОСОБА_10 винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні та призначити покарання.

Захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просив звернути увагу на те, що зупинка його підзахисного була незаконною, оскільки доказів цьому йому надано не було, під час спілкування з патрульними одночасно обвинувачений спілкувався з диспетчером на лінії 102 та на вимогу диспетчера намагався повідомити адресу свого місцезнаходження, також акцентував увагу на тому, що в автомобілі його підзахисного механічна коробка передач і звук на відео це ввімкнення першої передачі у поєднанні зі зчепленням. Вказує, що умислу в діях його підзахисного не було, а спеціальний мотив взагалі відсутній. Вважає, що підтвердження того, що потерпілий здійснював свої службові обов`язки матеріали провадження не містять. Стверджує, що пояснення потерпілого в судовому засіданні та під час слідчого експерименту містять розбіжності. Також захисник вказав, що з відео вбачається, що потерпілий не кричав від болю та не відштовхувався від капоту автомобіля, огляд автомобіля на предмет наявності пошкоджень не проводився, письмові докази, а саме відповіді на його запит надані працівниками поліції не завірені належним чином, а показання свідка ОСОБА_13 не можна брати до уваги, оскільки він є напарником потерпілого. Просить суд врахувати, що за місцем проживання ОСОБА_10 характеризується позитивно, проживає у цивільному шлюбі, у зв`язку з чим просив визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення та виправдати за ч. 2 ст. 345 КК України, у зв`язку з недоведеністю в його діях складу цього кримінального правопорушення.

У підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, органом досудового розслідування надано наступні докази, які були безпосередньо досліджені судом, а саме:

-витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань з вказівкою на номер кримінального провадження № 0000023 та дату його реєстрації 08 лютого 2021 року, з якого видно, що 08 лютого 2021 року, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , виконуючи при цьому свої службові обов`язки інспектор УПП в м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження в результаті наїзду на нього з боку водія автомобіля марки «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , Платовського (а.п. 33 т. 1);
-рапорт поліцейського СРПП №4 Чайківського ВП КиєвоСвятошинського ВП ГУНП в Київській області, зареєстрованого в журналі єдиного обліку і повідомлень 08 лютого 2021 року №1250 за заявою ОСОБА_9 про ДТП з потерпілим 08 лютого 2021 року, а саме зупинено авто «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 за порушення ПДР, водій відмовився надавати документи, здійснив наїзд на заявника (а.п. 38 т. 1);
-рапорт старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 від 08 лютого 2021 року, а саме, що 08 лютого 2021 року близько 14:00 год екіпаж «Рубін - 0852» в складі ОСОБА_12 та ОСОБА_9 здійснювали патрулювання Святошинського району, за адресою неподалік вул. Котельникова, 95, було помічено автомобіль «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , водій якого порушував ПДР, а саме не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «Проїзд заборонено», та рухався в зустрічному напрямку по дорозі з одностороннім рухом. Після подання водію сигналу про зупинку за допомогою звукових спецсигналів та проблискових маячків, водій не зупинився, а здійснив поворот в с. Петропавлівська Борщагівка, Бучанського району, Київської області, та зупинився через деякий час, проїхавши близько 300 м після подання сигналу про зупинку. Він підійшов до водійської двері, представився та повідомив водію причину зупинки та його порушення, на що водій відповів, що він нічого не порушував та відмовився пред`явити будь-які документи. Після тривалої розмови водій почав раптовий рух вперед та здійснив наїзд на ОСОБА_9 , який знаходився попереду його автомобіля, а його - ОСОБА_12 протягнув за автомобілем близько 20 м. Екіпажем «Рубін - 0852» було здійснено переслідування службовим автомобілем та заблоковано автомобіль порушника за адресою АДРЕСА_3 . Водій вказаного автомобіля зачинився в авто та відмовився виходити. Як пізніше було встановлено, водієм виявився ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На місці події було викликано карету швидкої медичної допомоги та слідчу оперативну групу. Лікар ОСОБА_14 оглянувши ОСОБА_9 та діагностувала: підозра на закритий перелом середньої тритини лівої гомілки. Дана подія зафіксована на нагрудну відеокамеру АА-00744 (а.п. 39 т. 1);
-протокол прийняття заяви у потерпілого ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08 лютого 2021 року, з якого видно, що громадянин ОСОБА_9 просить прийняти міри до водія автомобіля «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , який перебуваючи за адресою вул. Т. Шевченка, в с. Софіївська Борщагівка, Бучанського району, Київської області, поблизу будинку № 143, у зв`язку з виконанням службових обов`язків ОСОБА_9 здійснив наїзд на нього, від чого той отримав тілесні ушкодження у виді ушкодження лівої гомілки. (а.п. 40-41 т. 1);
-протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08 лютого 2021 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_9 впізнав особу зображену на фото № 3 та довідка до протоколу від 08 лютого 2021 року в якій зазначено, що на фотознімку № 3 зображений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; від 08 лютого 2021 року, згідно з яким свідок ОСОБА_12 впізнав особу зображену на фото № 2 та довідка до протоколу від 08 лютого 2021 року в якій зазначено, що на фотознімку № 2 зображений ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.п. 42-43, 44, 47-48, 49 т. 1);

-протокол огляду місця події від 08 лютого 2021 року, а саме ділянки місцевості, яка розташована за адресою: вул. Т. Шевченка 127, в с. Петропавлівська Борщагівка, Бучанського району Київської області, на узбіччі проїзної частини розташований автомобіль марки «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , білого кольору, паралельно проїзній частині, перед ним розташований службовий поліцейський автомобіль «Renault Duster» нз 7374, 11 регіон, з увімкненим проблисковим маячком, під час огляду автомобіля «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , в лівій водійській двері автомобіля виявлено та вилучено газовий балончик, в бардачку автомобіля виявлено та вилучено договір купівлі-продажу автомобіля №8041/2018/1249503 та автомобіля марки «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , білого кольору, який поміщено на штрафний майданчик, договір купівлі-продажу автомобіля та газовий балончик, які поміщено до камери зберігання речових доказів, з додатками: фотознімками та DVD-R диском марки «Verbatim»(а.п. 50-56 т. 1);
-копія рентген знімку та довідки до нього від 11 лютого 2021 року, в якій зазначається, що на рентгенному знімку зображено кістки лівої гомілки та гомілково-ступеневого суглобу в 2-х проекціях цифровій обробці порушення цілості кісток не відмічається співвідношення між кістками не порушені (а.п. 106-107 т. 1);
-висновок експерта № 22 від 12 лютого 2021 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно з якою при судово-медичному огляді 11 лютого 2021 року у ОСОБА_9 був виявлений синець лівої гомілки. Виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмету, не виключено за обставин, вказаних в протоколі допиту потерпілого від 08 лютого 2021 року, за давністю може відповідати вказаному в постанові терміну та відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.п. 110-111 т. 1);
-витяги з наказу від 18 серпня 2020 року №616 о/с, згідно з яким призначено по управлінню патрульної поліції у м. Києві молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 (0176649) інспектором роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 (з обслуговування правого берега); від 03 травня 2018 року №436 о/с, згідно з яким призначено по управлінню патрульної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_12 (0018738) заступником командира роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 (з обслуговування правого берега) (а.п. 120, 121 т. 1)
- посадова інструкція інспектора роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 (з обслуговування правого берега), затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 25.10.2018 року № 4688 та функціональні обов`язки заступника командира роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 (з обслуговування правого берега), затверджених наказом Департаменту патрульної поліції від 19 грудня 2018 року № 5610 (а.п. 122-124, 125-127 т. 1);
- DVD-R диск із записом з портативної відеокамери екіпажу «Рубін-0852» від 08 лютого 2021 року, з доданим протоколом огляду від 10 лютого 2021 року, згідно з яким об`єктом огляду є DVD-R диск під назвою «Videx» на якому збережено відеозаписи з портативного відео реєстратора працівника патрульної поліції ОСОБА_12 , на якому зображено проїжджу частину вулиці на якій двома працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 . Після тривалої розмови водій із автомобіля не вийшов і на прохання поліцейських відреагував агресивно. В подальшому після того, як працівниками поліції було вказано законну вимогу про те, що з даного місця події зупиненого транспортного засобу нікуди не поїде,(Фото №1) водій автомобіля почав рух внаслідок якого здійснив наїзд на поліцейського .(Фото №2) і почав тікати з місця події(Фото №4). В подальшому вище вказаного водія було зупинено працівниками поліції і перегороджено рух транспортного засобу службовим автомобілем (Фото №5). На прохання вийти з автомобіля водій почав знімати правоохоронців на телефон і не виконував законну вимогу поліцейського (Фото №6) (а.п. 130, 131-135 т. 1);
-протокол огляду предметів від 23 лютого 2021 року, згідно з яким об`єктом огляду був телефон «Iphone 5», який належить ОСОБА_10 на якому міститься два відеозаписи тривалістю 03:32 хв. та 04:36 хв., які поміщені на DVD-R диск, марки «Videx», який додано до протоколу (а.п. 141-143, 144 т. 1);
-протокол проведення слідчого експерименту від 01 березня 2021 року, з доданим DVD-R диском, за участю потерпілого ОСОБА_9 , в ході якого, останній вказав що ним разом із старшим лейтенантом ОСОБА_12 , за порушення ПДР було зупинено автомобіль «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , водієм якого виявився ОСОБА_10 , який зупинився за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому його напарник ОСОБА_12 підійшов до водійської двері та почав спілкуватися з водієм, ОСОБА_10 , в свою чергу ОСОБА_9 розмістився попереду автомобіля для страховки ОСОБА_12 та блокування руху автомобіля, через деякий час, коли ОСОБА_9 знаходився близько одного метра від автомобіля з лівої стороні (водійської), стоячи обличчям до автомобіля, помітив, як автомобіль несподівано почав рух прямо та задля уникнення удару, намагався відскочити, проте в цей момент відчув удар в ліву гомілку ноги, а саме від бампера автомобіля, лівої (водійської) його частини (а.п. 150-152, 153 т. 1);

-висновок експерта № 52/Д від 03 березня 2021 року за результатами проведення судово-медичної експертизи відповідно до якого при судово-медичному огляді 11 лютого 2021 року у ОСОБА_9 був виявлений синець лівої гомілки. Виявлене тілесне ушкодження могло утворитися від удару виступаючою частиною автомобіля, що рухався, як вказав потерпілий під час слідчого експерименту за його участю (а.п. 159-160 т. 1);

-протокол проведення слідчого експерименту від 04 березня 2021 року, за участі підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , з доданим DVD-R диском, в ході якого ОСОБА_10 вказав будинок поряд з яким він зупинився на вимогу працівників поліції показав їх розташування поряд з його автомобілем. В подальшому вказав на те, що в ході розмови він вирішив викликати по лінії «102» інший наряд, так як наряд, який його зупинив на його думку поводив себе агресивно та він їх боявся, в подальшому оператор запитав адресу та ОСОБА_10 вирішив під`їхати до найближчої таблички з номером будинку також повідомив, що рухаючись він зупинився так як бачив спереду працівника поліції та коли той відійшов, він поїхав прямо (а.п. 161-163, 164 т. 1);
-копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №108915 від 08 лютого 2021 року про притягнення ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.4 ПДР, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 122-2 КУпАП (а.п. 203 т. 1);
-копія постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН №3767720 від 08 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.п. 204 т.1);
-аудіо запис звернення ОСОБА_10 до працівників поліції від 08 лютого 2021 року (а.п. 223 т.1);
-рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року, з реєстру судових рішень, згідно з яким позов ОСОБА_1 до інспектора УПП в м. Києві ОСОБА_9 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено, визнано постанову інспектора УПП в м. Києві ОСОБА_9 від 22 грудня 2020 року серії ЕАН №3585415 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, протиправною та скасовано (а.п.232-236 т. 1);
- копія постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року, якою адміністративну справу відносно ОСОБА_10 за ст. 122-2 КУпАП повернуто до УПП у м. Києві для додаткової перевірки, в процесі якої необхідно з`ясувати, чи наявний повний відеозапис події 08.02.2021 року, який міг би підтвердити, що ОСОБА_10 не зупинився на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою проблискових маячків (червоного та синього кольору), які супроводжувалися спец сигналом з патрульного автомобіля (а.п. 237 т. 1);
-копія постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року, згідно з якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_10 за ст. 122-2 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.п. 66 -67 т. 2);
- копія рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року, яким позов ОСОБА_10 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено частково. Скасовано постанову серії ЕАН №3767720 від 08 лютого 2021 року винесену інспектором старшим лейтенантом патрульної поліції роти № 5 батальйону № 3УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_12 , якою на ОСОБА_10 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.12 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 2 а.п.60-65);
- копія відповіді на адвокатський запит заступника начальника НП ДПП УПП у м. Києві від 02 березня 2021 року, згідно з якою відносно інспектора роти №5 батальйону №3 полку №1 (з ОПБ) УПП у м. Києві ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 проводились три службових розслідування перше відносно можливих неправомірних під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого, зазначеного патрульного поліцейського було попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни. Друге службове розслідування було призначене за фактом порушення службової дисципліни під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, за результатом було встановлено правомірність дій поліцейського. Третє службове розслідування було призначено за фактом використання вогнепальної зброї під час несення служби, за результатами встановлено правомірність дій. Разом з цим, відносно інспектора №5 батальйону №3 полку №1 (з ОПБ) УПП у м. Києві ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_9 також проводились два службових розслідування, щодо факту не вжиття щодо затримання особи та неналежне виконання обов`язків, під час розгляду справи. За обома випадками не було застосовано дисциплінарне стягнення, попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни (а.п. 217-218 т.1);
- копія відповіді на адвокатський запит від 20.04.2021 року про відпрацьовані 08 лютого 2021 року виклики екіпажем патрульної поліції «РУБІН-0852» та територію на якій ніс службу зазначений екіпаж, згідно з яким вивченням розстановки сил та засобів УПП у м. Києві ДПП встановлено, що екіпаж «РУБІН-0852» у складі заступника командира роти №5 батальйону №3 полку №1 (з обслуговування правого берега) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 та інспектора роти №5 батальйону №3 полку №1 (з обслуговування правого берега) лейтенанта поліції ОСОБА_9 з 08:00 по 20:00 год. 08 лютого 2021 року здійснював патрулювання на території Святошинського району м. Києва. 08 лютого 2021 року з 08:00 по 20:00 год. екіпаж «РУБІН-0852» опрацьовував три виклики, які надійшли через спецлінію «102»: 11:44 год. порушення ПДР; 13:20 год. інші скарги на поліцейських (заява від ОСОБА_10 ); 18:32 год. затор на дорозі (а.п. 230-231 т.1).
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши всі докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов такого висновку.
Життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, з огляду на положення ст. 3 Конституції України, а тому насильство щодо будь-якої особи є неприпустимим, а у допустимих законом випадках крайньою мірою, тим більше до працівника правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків чи у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, оскільки такі особи перебувають під окремим правовим захистом держави.
Диспозиція ч. 2 ст. 345 КК України передбачає відповідальність, зокрема, за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Основним безпосереднім об`єктом цього кримінального правопорушення є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом психічна недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я. Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України виражена у заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень: легких або середнього ступеня тяжкості, у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Суб`єктом цього кримінального правопорушення може бути осудна особа, яка досягла 16-річного віку. Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом та спеціальним мотивом у зв`язку з виконанням потерпілим службових обов`язків. За відсутності такого мотиву дії винного кваліфікуються за іншими статтями Особливої частини КК України. Потерпілими від цього кримінального правопорушення можуть бути, зокрема, працівник правоохоронного органу.
При цьому, відповідальність за ч. 2 ст. 345 КК України настає при умисному заподіянні вказаним у цій статті особам легких тілесних ушкоджень, виключно, у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Поряд з цим, виконання потерпілим таких обов`язків не може бути абстрактним. У кожному випадку належить чітко встановити, у зв`язку з виконанням яких службових обов`язків працівник правоохоронного органу зазнав фізичного насильства.
Суд зауважує, що судовий розгляд проведено у відповідності з вимогами ст. 337 КПК України.
При цьому, суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення, з огляду на положення ч. 2 ст. 345 КК України не є конкретним, оскільки не містить вказівку на ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому, тому під час судового розгляду суд виходить з фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими.
З огляду на наведене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідка, дослідивши надані в розпорядження суду письмові докази, створивши сторонам кримінального провадження рівні умови доказування, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_10 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 , перебуваючи на службі по охороні громадського порядку у форменому одязі, отримав легкі тілесні ушкодження, згідно з висновками експерта № 22 від 12 лютого 2021 року та № 52/Д від 03 березня 2021 року. За результатами проведення судово-медичної експертизи відповідно до якої при судово-медичному огляді 11 лютого 2021 року у потерпілого ОСОБА_9 був виявлений синець лівої гомілки, виявлене тілесне ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень (а.п. 110-111 т.1) та могло утворитися від удару виступаючою частиною автомобіля, що рухався, як вказав потерпілий під час слідчого експерименту за його участю (а.п. 159-160 т. 1).
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що 08 лютого 2021 року дії ОСОБА_10 не були спрямовані на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.
Суд вбачає, що в ситуації, яка склалась мало місце намагання (спроби) обвинуваченого ОСОБА_10 з`ясувати своє місце знаходження, а саме в ході спілкування з диспетчером на лінії 102 на запитання останнього: «де він перебуває?», обвинувачений мав намір це з`ясувати. Тобто, обвинувачений прослідував на автомобілі вперед, оскільки поблизу на прилеглих до місця зупинки обвинуваченого будинках не було адресних табличок, що унеможливлювало орієнтацію останнього на місцевості.
Поряд з цим, дії обвинуваченого ОСОБА_10 в умовах блокування автомобіля працівниками поліції були спрямовані не на залишення місця зупинки, а на з`ясування свого місцезнаходження. Наведене узгоджується з поясненнями обвинуваченого, протоколом слідчого експерименту, як з обвинуваченим так і потерпілим, а також поясненнями самого потерпілого та свідка, зокрема, про те що обвинувачений під`їхавши до найближчого будинку з адресною табличкою відразу зупинився, що свідчить про те що, наміру залишати місце пригоди в останнього не було.
Враховуючи наведене суд вважає, що викладені в формулюванні обвинувачення фактичні обставини в цій частині не відповідають дійсним обставинам справи.
Більше того, з інформації, що міститься на портативній відеокамері екіпажу «Рубін-0852», відзнятої під час події чітко вбачається, що перед початком руху автомобіля «Subaru Legasy» днз НОМЕР_1 , потерпілий ОСОБА_9 перебував зліва від автомобіля, а саме ближче до його передньої частини з боку водія.
В подальшому, розуміючи те, що обвинувачений ОСОБА_10 має намір рушити, оскільки обвинувачений, окрім патрульних поліції одночасно спілкувався з диспетчером на лінії 102 по гучномовцю, з метою блокування його автомобіля потерпілий ОСОБА_9 прослідував наперед лівої частини автомобіля. Звідси, наведене суперечить поясненням потерпілого, які він давав в судовому засіданні, а також поясненням отриманим в ході слідчого експерименту за участі потерпілого, поясненням свідка та іншим доказам, згідно з якими потерпілий ОСОБА_9 стверджував, що з самого початку знаходився перед автомобілем і обвинувачений ОСОБА_10 бачив, що перед його автомобілем знаходиться людина.
При цьому, суд дійшов висновку, що такі дії, як рух автомобіля «Subaru Legasy», днз НОМЕР_1 , та блокування автомобіля потерпілим ОСОБА_9 відбувались одночасно, що виключає можливість перебування потерпілого перед автомобілем під час руху автомобіля обвинуваченого, відповідно наявність в останнього прямого умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.
Крім того, з відео вбачається, що один з працівників поліції сказав обвинуваченому ОСОБА_10 , що: «він нікуди не поїде», що свідчить про їх обізнаність про намір здійснити рух автомобіля.
Про відсутність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 свідчить і той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 , маючи реальну змогу продовжити рух автомобіля прямо, викрутив руль вправо, з метою об`їзду перешкоди потерпілого, який як було встановлено в судовому засіданні вийшов наперед з лівого боку від автомобіля обвинуваченого.
Суд зауважує, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням (постанова Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к).
Суд зазначає, що суб`єктивна сторона складу інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_10 кримінального правопорушення характеризується виключно прямим умислом та спеціальним мотивом, а тому наявність необережної форми вини в діянні особи, з огляду на положення ч. 2 ст. 345 КК України унеможливлює кваліфікацію дій особи за цією статтею, у зв`язку з чим доводи сторони захисту є обґрунтованими та заслуговують на увагу.
Жодних доказів, які б спростовували показання обвинуваченого ОСОБА_10 надані ним в судовому засіданні, у тому числі пояснення отримані під час слідчого експерименту за його участі, прокурором суду не надано.
Будь-яких клопотань стороною обвинувачення після дослідження всіх письмових доказів, окрім допиту свідка ОСОБА_12 , суду заявлено не було.
При цьому, пояснення потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 суд сприймає критично, оскільки вони є працівниками поліції та усі їх спільні діяння відносно ОСОБА_10 були єдиними та послідовними з метою запобігання вчинення порушення громадського порядку.
Доводи сторони захисту про те, що копії документів, які були надані начальнику ВП №1 РУП ГУНП в Київській області, згідно з супровідним листом №9808/41/11/2/02-2021 від 09.02.2021, що надійшов з НПУ ДПП УПП у м. Києві, а саме: копія розстановки сил та засобів 3-го батальйону полку № 1 УПП у м. Києві ДПП з 08:00 08.02.2021 до 20:00 08.02.2021; копія книги нарядів за 08.02.2021; копія книги інструктажу 08.02.2021; копія роздаточної відомості відеореєстраторів виданих під звіт за 08.02.2021, всупереч вимог ДСТУ №4163 не засвідчені належним чином, а є копіями, у зв`язку з чим такі документи не є належними доказами та не можуть бути враховані судом під час прийняття рішення, заслуговують на увагу. Так , відповідно до п. 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій». Звідси, судом встановлено, що наявні в матеріалах провадження письмові докази: а саме: копія розстановки сил та засобів 3-го батальйону полку № 1 УПП у м. Києві ДПП з 08:00 08.02.2021 до 20:00 08.02.2021; копія книги нарядів за 08.02.2021; копія книги інструктажу 08.02.2021; копія роздаточної відомості відеореєстраторів виданих під звіт за 08.02.2021, не відповідають п. 5.26 ДСТУ 4163:2020, у зв`язку з чим вказані докази суд визнає неналежними та до уваги не бере.
Суд зазначає, що наявність форменого одягу на потерпілому та його напарнику іншому члену екіпажа, а також зовнішньо кольорово-графічного оформлення патрульного автомобіля на транспортному засобу у сукупності з обстановкою на місці події давало можливість обвинуваченому ОСОБА_10 ідентифікувати працівників правоохоронного органу, тому обвинувачений повинен був розуміти, що потерпілий є працівником правоохоронного органу та виконував свої службові повноваження.
Разом з тим, достатніх доказів того, що потерпілий ОСОБА_9 в ході заподіяння йому легких тілесних ушкоджень знаходився під час виконання службових обов`язків та знаходився в складі групи, яку було направлено за викликом, суду не надано.
При цьому, судом встановлено, що працівники поліції, дійсно не пред`явили службових посвідчень, що дає підстави вважати, що викладені в формулюванні обвинувачення фактичні обставини в цій частині не відповідають дійсним обставинам справи.
Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_10 і вступив в суперечку з поліцейськими, які є працівниками правоохоронного органу, а саме оспорював законність їй дій і цілком правомірно вимагав від них пред`явити службові посвідчення, хоча й робив це в дещо зухвалій манері, однак його поведінка не була ані насильницької, ані агресивною.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно з рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року позов ОСОБА_10 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено частково. Скасовано постанову серії ЕАН №3767720 від 08 лютого 2021 року винесену інспектором старшим лейтенантом патрульної поліції роти № 5 батальйону № 3УПП у м. Києві ДПП ОСОБА_12 , якою на ОСОБА_10 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 12 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрито. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 2). Згідно з рішенням Бородянського районного суду від 10 березня 2021 року, визнано постанову інспектора УПП в м. Києві ОСОБА_9 від 22 грудня 2020 року серії ЕАН №3585415 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП протиправною та скасовано.
Звідси, суд дійшов висновку, що в обстановці, яка склалась обвинувачений ОСОБА_10 мав обґрунтовані сумніви щодо правомірності його зупинки працівниками поліції, хоча й поводив себе занадто зухвало.
У п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, зазначено, що при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості.
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у рішеннях по справах «Тельфнер проти Австрії» від 20.03.2001 року та «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08.02.1996 року.
Таким чином, оскільки, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, тому суд вважає, що судом всім учасникам провадження в даному випадку були створені належні умови щодо справедливого судового розгляду та доведення перед судом своїх правових позицій, що стороною обвинувачення знехтуване, тому всі негативні наслідки невиконання вказаних вимог закону в тому числі і п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, цілком покладаються на сторону обвинувачення. Вказаний висновок суду цілком узгоджується зі ст. 92 ч. 1 КПК України та системним аналізом рішень ЄСПЛ, згідно яких обов`язок доказування обставин та тягар доведення обвинувачення повністю покладено на сторону обвинувачення.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 6 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила. Крім того, саме на них ч. 2 ст. 9 КПК України покладає обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
При цьому завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних злочинним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доводе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).
Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.
Виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
При ухваленні даного вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, суд вирішує в тому числі, наступні питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений.
Положеннями ст.91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно частини 2 даної норми доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Повертаючись до обставин цього кримінального провадження, з огляду на його матеріали та обставини, а також те, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, підстав вважати доведеним поза розумним сумнівом, що обвинувачений ОСОБА_10 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків немає, у зв`язку з чим на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_10 слід виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_10 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Твердження захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність події кримінального правопорушення не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді особистого зобов`язання застосований під час досудового розслідування, скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує, згідно з ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 345 КК України, ст.ст. 2, 17, 22, 25, 84, 92, 100, 291, 368- 370, 373, 374, 376, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та виправдати у пред`явленому обвинуваченні на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад вказаного кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 у вигляді особистого зобов`язання застосований під час досудового розслідування, скасувати.

Речові докази:

-автомобіль марки «Subaru Legacy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на зберігання власнику ОСОБА_10 , залишити в розпорядженні останнього;

-DVD-R диск «Verbatim» на якому містяться записи із портативного відео реєстратора, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_10 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1