Номер провадження: 11-сс/813/1093/22
Справа № 495/4986/22 1-кс/495/1366/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та програмного забезпечення «EasyCon» матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні №0000837 від 16.07.2022 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Рибальське Татарбунарського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-03.06.2022 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.1 ст.122 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України;
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, -

встановив:

В провадженні відділення №2 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000837 від 16.07.2022 року за підозрою ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.01.2022 року №2102-ІХ, з 26.03.2022 року Указ Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 року №2119-ІХ, з 25.04.2022 року Указ Президента України від 18.04.2022 року №259/2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, з 25.05.2022 року Указ Президента України від 17.05.2022 року №341/2022, затверджений Законом України від 22.05.2022 року №2263-ІХ на території України введено воєнний стан.
03.06.2022 року ОСОБА_7 , засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, в силу ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 1 рік 6 місяців, але ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин:
Відповідно до постової відомості розстановки нарядів на 15.07.2022 року, що затверджена начальником відділення поліції №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, в складі добового наряду з 08:00 год. 15.07.2022 року до 08:00 год. 16.07.2022 року, будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, заступив на чергування у складі наряду щодо несення служби на блокпосту №72 на виїзді з м. Татарбунари в бік м. Одеса на 140 км автодороги «Одеса-Рені» дільничний інспектор поліції відділення поліції №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_8 .
Так, 16.07.2022 року приблизно о 01:00 год., в період комендантської години, яка запроваджена на території Одеської області розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №289/А-2022 від 24.05.2022 року з 23:00 год. по 05:00 год., під час несення служби на блокпосту на виїзді з боку м. Татарбунари, дільничний інспектор поліції ОСОБА_8 отримав інформацію щодо автомобілю, який не зупинився на вимогу дільничного інспектора поліції ОСОБА_9 при в`їзді на блокпост з боку м. Одеса, відповідно до п.7 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 10 ч. 10 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» №1456 від 29.12.2021 року (уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду).
На виконання вищевказаних вимог, дільничний офіцер поліції ОСОБА_8 зупинив автомобіль марки «Opel Vectra» польської реєстрації НОМЕР_1 синього кольору, що наближався, за кермом якого перебував ОСОБА_7 та який не виконав першу вимогу зупинитися від ОСОБА_9 .
Далі, ОСОБА_8 підійшов до автомобілю з боку лівих водійських дверей та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п.п. 3, 7 ч. 7 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану» №1456 від 29.12.2021 року в усній формі виказав вимогу пред`явити документи, що посвідчують особу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
В свою чергу ОСОБА_7 , почувши зазначену вимогу, умисно, з метою підриву авторитету державних органів та нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, а також те, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу - органу поліції, який був одягнений у формений одяг та виконує свої службові обов`язки, почав рух автомобілем вліво, тим самим здійснюючи свідомий та умисний наїзд автомобілем на дільничного офіцера поліції відділення поліції №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , тим самим завдавши йому тілесні ушкодження у вигляді садна на внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу та садна на зовнішній поверхні правого колінного суглобу та в подальшому покинув місце події.
Таким чином ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а саме: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу, легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
16.07.2022 року ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.
18.07.2022 року старший слідчий відділення №2 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням погодженим прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_11 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення будь-яку із речей та документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків, потерпілого, експерта та спеціаліста у кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Оскарженою ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задоволено та підозрюваному ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, до 13.09.2022 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, через поштове відправлення від 27.07.2022 року, яка фактично надійшла до апеляційного суду та зареєстрована 28.07.2022 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за місцем проживання.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.07.2022 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та відсутністю клопотання про поновлення вказаного строку (а.п.102).

Ухвала апеляційного суду від 29.07.2022 року разом із супровідним листом 02.08.2022 року направлена на електронну адресу захисника ОСОБА_6 .

В подальшому, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 повторно звернулася із апеляційною скаргою, що подана до поштового відділення 03.08.2022 року та фактично отримана апеляційним судом 04.08.2022 року, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту за місцем проживання.

Захисник вказує, що під час обрання запобіжного заходу було порушено право на захист підозрюваного, оскільки завчасно не було повідомлено захисника ОСОБА_6 про дату розгляду клопотання, та проведено його розгляд без її участі. Також захисник стверджує, що слідчим суддею не враховано, що ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокурором не доведені, а також не прийнято до уваги даних про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, цивільну дружину та малолітню дитину, має місце реєстрації, навчається на ІІІ курсі ДНЗ «Татарбунарське професійно-технічне аграрне училище», а також те, що на його утриманні знаходиться матір, яка є інвалідом 3-ї групи.

Крім того, захисником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, в якому остання посилається на те, що участі при розгляді клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу не приймала, у зв`язку із не повідомленням її про дату та час розгляду, копію оскарженої ухвали від 18.07.2022 року отримала на електронну пошту 22.07.2022 року, після чого 27.07.2022 року засобами поштового зв`язку направила апеляційну скаргу до апеляційного суду, а тому просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.

10.08.2022 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_7 від 04.08.2022 року на ухвалу слідчого судді від 18.07.2022 року.

Ухвалою апеляційного суду від 10.08.2022 року апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 повернуто особі, яка її подала, у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутністю клопотання про поновлення цього строку.

До початку апеляційного розгляду, прокурор Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_12 надіслав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника та залишити без змін ухвалу слідчого судді. Прокурор вказує, що з моменту реєстрації кримінального провадження та затримання підозрюваного ОСОБА_7 , до моменту розгляду клопотання слідчим суддею, захисник ОСОБА_6 документів, які б підтверджували її повноваження захисника в даному кримінальному провадженні, не надала. З огляду на вказані обставини, слідчим суддею, в порядку ст.49 КПК України, на стадії розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, було залучено захисника за призначенням. Також прокурор повідомив, що підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо призначення йому захисника за призначенням не заперечував, а клопотання стосовно участі захисника ОСОБА_6 не заявляв. Крім того, прокурор вказує про доведеність існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5, ч.1 ст.177 КПК України.
Прокурор, будучи повідомленим про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про здійснення апеляційного розгляду без участі прокурора та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. За таких обставин, виконуючи вимоги ст.ст. 28, 405, 422 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутністю прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного та його захисника, які підтримали клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та апеляційну скаргу, просили їх задовольнити; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо клопотання захисника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно матеріалів судового провадження та оскарженої ухвали вбачається, що захисник ОСОБА_6 участі в судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу не приймала, копію ухвали слідчого судді від 18.07.2022 року отримала на електронну пошту 22.07.2022 року, після чого 27.07.2022 року, поштовим відправленням подала апеляційну скаргу, що фактично надійшла на адресу апеляційного суду 28.07.2022 року. В подальшому, ухвалою апеляційного суду від 29.07.2022 року апеляційна скарга захисника повернута апелянту у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження та відсутністю клопотання про його поновлення. Далі, захисник ОСОБА_6 , повторно 03.08.2022 року, поштовим відправленням подала апеляційну скаргу, яка фактично надійшла до апеляційного 04.08.2022 року. До повторно поданої апеляційної скарги долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з посиланням на поважність пропуску.

Приймаючи до уваги, встановлені апеляційним судом обставини, доводи клопотання заслуговують на увагу, а тому з метою забезпечення права доступу особи до суду, на виконання положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне поновити захиснику ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо незаконності ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів захисника ОСОБА_6 про незаконність оскарженої ухвали у зв`язку із порушенням права підозрюваного на захист, з огляду на не повідомлення захисника ОСОБА_6 про розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу, колегія суддів визнає не обґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні вказаного кримінального правопорушення 16.07.2022 року в присутності захисника ОСОБА_13 (а.п.24-26).

Протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 17.07.2022 року складено також за участі захисника ОСОБА_13 (а.п.27).

Згідно Доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги №015-150001830 від 17.07.2022 року, виданого на підставі постанови начальника відділення №2 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, забезпечення надання безоплатної правової допомоги в ході проведення окремої процесуальної дії, а саме при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , було доручено адвокату ОСОБА_14 , з повідомленням останнього про необхідність явки до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 18.07.2022 року (а.п.33).

З оскарженої ухвали вбачається, що в ході розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 його захист здійснював адвокат ОСОБА_14 , що спростовує доводи апелянта про порушення права підозрюваного на захист.

Крім того, з оскарженої ухвали та аудіо-фіксації ходу проведення судового засідання вбачається, що сам підозрюваний не заперечував щодо здійснення його захисту захисником ОСОБА_14 , відводів не заявляв, та про наявність у нього іншого захисника не вказував.

Матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що на момент подання клопотання слідчого до суду та на час розгляду його слідчим суддею захист підозрюваного ОСОБА_7 здійснювався адвокатом ОСОБА_6 .

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що вона повідомляла слідчого в телефонному режимі про залучення її у якості захисника не підтверджені доказами.

Твердження захисника ОСОБА_6 про повідомлення суду про наявність у неї статусу захисника підозрюваного шляхом направлення клопотання про участь в режимі відео конференції, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки з матеріалів судового провадження вбачається, що протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 18.07.2022 року розподіл справи здійснено о 11:46 год. (а.п.37).

Судове засідання по розгляду клопотання щодо ОСОБА_7 розпочалося 18.07.2022 року, о 12:19 год., а о 12:43 год. слідчий суддя видалився до нарадчої кімнати, після чого в порядку ст.376 КПК оголосив резолютивну частину ухвали, та о 12:51 год. судове засідання було завершено (а.п.44).

Водночас, з матеріалів судового провадження вбачається, що захисник ОСОБА_6 дійсно надсилала до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, однак колегія суддів звертає увагу, що формування та направлення вказаного документу захисником було здійснено по завершенню судового засідання, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду за вх.№ЕП-2218/22-Вх. о 15:40 год. 18.07.2022 року.

Більш того, згідно звіту онлайн сервісу створення та перевірки кваліфікаційного підпису та удосконалення електронного підпису, час підпису документа ОСОБА_6 - 15:16 год. (а.п.47).

Встановлені апеляційним судом обставини підтверджують той факт, що клопотання захисника про відео конференцію було надіслано, після постановлення резолютивної частини оскарженої ухвали та закінчення судового засідання.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що договір про надання правової допомоги №39, який був укладений між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_7 був підписаний також в день постановлення оскарженої ухвали, а саме 18.07.2022 року, однак невідомим залишається час його укладення.

Таким чином, посилання захисника ОСОБА_6 на порушення права підозрюваного на захист колегія суддів визнає необґрунтованим.

Щодо доводів захисника ОСОБА_6 про незаконність оскарженої ухвали з інших підстав, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування/суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення. Також слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, який є офіційно не працюючим, раніше судимим, на шлях виправлення не став, знову підозрюється у вчинені даного умисного кримінального правопорушення в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком суду.
Також слідчим суддею враховано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення в період введеного в країні воєнного стану, з порушенням комендантського часу та відносно працівника правоохоронного органу, який був при виконанні своїх службових обов`язків.
Крім того, слідчим суддею визнано недоведеними твердження підозрюваного ОСОБА_7 про необхідність матеріального забезпечення малолітньої дитини та відсутність відомостей про його сімейний стан.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти існуючим ризикам.
Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Більш того, згідно оскарженої ухвали вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції визнав викладені в клопотанні слідчого обставини, та вказав, що дійсно вчинив даний злочин.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_7 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу огляду місця події, протоколу обшуку, протоколу допиту потерпілого, протоколів допиту свідків, протоколу впізнання та інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності, що долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_7 можливо вчинив інкримінований йому злочин: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_7 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_7 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.06.2022 року за ч.1 ст.122 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, але на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Разом з тим, інкримінований підозрюваному злочин вчинений відповідно до оголошеної підозри в період іспитового строку, через невеликий проміжок часу після винесення попереднього вироку.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_7 на потерпілих, свідків та інших учасників, оскільки покази потерпілих та свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на потерпілих, свідків та інших учасників, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 умисного злочину, дані про особу підозрюваного, який є непрацевлаштованим, законних джерел доходу немає, колегія суддів погоджується із доводами слідчого та прокурора, що також існує ризик того, що підозрюваний може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інші кримінальні правопорушення.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.
Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, так як відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Колегія суддів приймає до уваги посилання захисника про те, що ОСОБА_7 має місце реєстрації та місце проживання, навчається на ІІІ курсі ДНЗ «Татарбунарське професійно-технічне аграрне училище», має малолітню дитину, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи захисника про те, що підозрюваний перебуває в цивільному шлюбі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами.

Твердження сторони захисту про те, що на утриманні підозрюваного знаходиться матір, яка є інвалідом 3-ї групи, колегія суддів визнає недоведеними, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей про працевлаштування підозрюваного, та не доводять факту можливого утримання підозрюваним інших осіб.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою.
За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2022 року про обрання запобіжного заходу.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.07.2022 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000837 від 16.07.2022 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4