КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №358/254/18Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1552/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали судового провадження про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000065 та №0000052 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 09.06.2017 року вироком Богуславського районного суду за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року застосовано щодо ОСОБА_7 , який під час вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, перебував у стані неосудності, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що висновки суду першої інстанції в частині наявності в діях ОСОБА_7 умислу та його спрямованості, мети і мотиву при вчинені ним суспільно небезпечних діянь не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №379 від 04.08.2021 року, ОСОБА_7 на момент скоєння інкримінованих йому дій страждав на легку розумову відсталість (олігофренію в ступеню помірно вираженої дебільності), з вираженими емоційно-вольовими розладами (F 70.1 МКХ-10), та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За доводами апелянта, судом не враховано того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.

Зазначає, що у випадку вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце, і в такому разу умисел, мотив і мета, як вольові ознаки суб`єктивної сторони складу злочину виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.05.2021 року по справі №204/8241/17 та від 29.06.2021 року по справі №202/5997/17).

За наслідками розгляду апеляційної скарги прокурор просить оскаржувану ухвалу суду змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на наявність у ОСОБА_7 умислу, мотиву і мети при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Встановлені судом першої інстанції обставини вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, які містять об`єктивні ознаки злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, а також вид застосованих заходів медичного характеру учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року застосовано щодо ОСОБА_7 , який під час вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, перебував у стані неосудності, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Як встановлено судом в оскаржуваній ухвалі, 24.12.2017 у ОСОБА_7 виник намір на таємне викрадення будь-якого майна з метою подальшого обернення на власну користь. Цього ж дня, близько 23 год., він, керуючись корисливим мотивом з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу проник на неогороджену частину господарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де повторно таємно викрав чуже майно. Після цього, ОСОБА_7 з місяця вчинення суспільно небезпечного діяння зник, розпорядившись майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди у розмірі 1200 грн.
Також, в кінці листопада 2018 року, точного часу досудовим розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу проник на неогороджену частину господарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , зірвав навісний замок на вхідних дверях і проник в середину господарської будівлі, звідки повторно таємно викрав чуже майно. Після цього, ОСОБА_7 з місяця вчинення суспільно небезпечного діяння зник, розпорядившись майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди у розмірі 3530, 92 грн.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності зміни ухвали суду першої інстанції у зв`язку із безпідставним посиланням суду першої інстанції на спрямованість умислу, мети і мотивів дій ОСОБА_7 , при вчинені ним інкримінованих суспільно небезпечних діянь.

Згідно положень ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Як вбачається з висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 26.09.2019 у справі №51-6228км18, осудність є однією з загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.
Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим засобам медичного характеру.

Виходячи з положень ст.ст.23, 24 КК України умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Зокрема, при вчиненні крадіжки винний усвідомлює, що він порушує право власності, таємно викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз КЗ КОР «ОПНМО» №379 від 04.08.2021, ОСОБА_7 під час скоєння інкримінованих йому дій і в даний час страждає на легку розумову відсталість олігофренію в ступеню помірно вираженої дебільності, не міг під час скоєння інкримінованих йому дій та не може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу у розумінні ст.24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

При цьому, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення особою суспільно небезпечного діяння.

В той же час умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються щодо осудної особи.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісті, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Відповідно до положень ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 513, 516 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність у ОСОБА_7 умислу, мотиву і мети при вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ _________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4