Справа № 524/5216/22
Провадження 1-кп/524/530/22
УХВАЛА

22.09.2022 року. Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючої судді Пальчик О.О.,

за участі секретаря Тараненко А.Г.,

з участю:

прокурора Косика Д.С.,

захисника Кононенка А.П.,

обвинуваченої ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження № 0000153 про обвинувачення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука Полтавської області, українка, громадянка України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючої, не одруженої, на утриманні має двоє малолітніх дітей, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судима; обвинувачена у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000153 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч.3 ст. 149, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор подав до суду письмове клопотання про обрання на час судового розгляду обвинуваченій ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України.

В клопотанні також зазначено, що обвинувачена може переховуватися від суду так як вона перебуваючи на волі без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чи в разі обрання більш мякого запобіжного заходу , через усвідомлення можливості втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце проживання не повідомивши про це суд, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, анкетні дані яких їй відомі.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання та просив задовольнити з підстав, що в ньому наведені.

Обвинувачена ОСОБА_1 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, просила обрати їй запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням свободи.

Захисник обвинуваченої адвокат Кононенко А.П. заперечив проти задоволення клопотання прокурора та одночасно з цим подав суду клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_1 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Клопотання захисника обґрунтоване тим, що 08.09.2022 року ОСОБА_1 було вручене повідомлення про підозру і після цього будь яких слідчих дій з підозрюваною ОСОБА_1 в даному кримінальному провадженні не проводилось. У даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 допитувалась в якості свідка, але не допитувалась в якості підозрюваної.

12.09.2022 року підозрюваній ОСОБА_1 повідомили про завершення досудового розслідування, вона ознайомилась з матеріалами досудового розслідування і в цей же день було складено та затверджено обвинувальний акт.

Обвинувачена ОСОБА_1 допитувалась в даному кримінальному провадженні в якості свідка, хоча в ньому було повідомлено про підозру її співмешканцю ще 25 листопада 2021 року, який за версією сторони обвинувачення є організатором.

18 березня 2022 року після одного з ракетних обстрілів м. Кременчука вона разом з двома малолітніми дітьми: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виїхала як біженка до Республіки Польща. Будь яких попереджень про заборону на виїзд вона не отримувала, які б перешкоджали виїзд з дітьми за кордон, куди в цей час виїхало декілька мільйонів жінок і дітей. Будь яких викликів до органу досудового слідства вона не отримувала. Але 04.04.2022 року слідчим було винесено повідомлення про підозру ОСОБА_1 , 07.04.2022 року вона була оголошена в розшук, а досудове розслідування в даному кримінальному провадженні було зупинене.

Слідчий СУ ГУНП в Полтавській області будь яких заходів по виклику ОСОБА_1 не здійснював, про що свідчить і строк, який пройшов з моменту винесення повідомлення про підозру і зупинення досудового розслідування та оголошення в розшук, який складає два дні.

07.09.2022 року ОСОБА_1 поверталась із Республіки Польща до України з метою повернення додому, але була затримана на кордоні відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 17.05.2022 р. про дозвіл на затримання з метою приводу. Про існування даної ухвали суду їй не було відомо, будь яких викликів, в тому числі по телефону вона не отримувала.

ОСОБА_1 виїжджала з України до Республіки Польща та поверталась в Україну з двома малолітніми дітьми по внутрішньому паспорту громадянки України, паспорту для виїзду за кордон в неї немає. Це, на думку сторони захисту, свідчить про те, що вона мала намір повернутися в Україну назавжди та є підтвердженням того, що вона не мала наміру ухилятися від органу досудового слідства чи суду.

Крім того, ОСОБА_1 є матір`ю одиначкою та виховує і утримує двох малолітніх дітей 10 та 12 років, на яких отримує від держави матеріальну допомогу. Орган досудового слідства взагалі не вирішив питання про дітей, які залишились в знайомих обвинуваченої. На думку сторони захисту, ці обставини є самостійною і вагомою підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Обвинувачена ОСОБА_1 підтримала клопотання свого захисника та просила його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту.

Розглянувши клопотання сторін кримінального провадження, дослідивши докази надані кожною із сторін на обґрунтування своїх клопотань, вислухавши думки та пояснення учасників судового розгляду, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до правових висновків, викладених у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України від 23 листопада 2017 року N 1-р/2017 Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов?язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

Конституційний Суд України зазначає, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов?язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Так, обвинувачена ОСОБА_1 в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимою, має на утриманні двоє малолітніх дітей.

Статтею 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Статтею 178 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Таким чином, оцінюючи наведені прокурором у клопотаннях доводи щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України у відношенні обвинуваченої ОСОБА_1 суд встановив таке.

В клопотанні прокурора зазначено, що ОСОБА_1 може переховуватися від суду так як вона перебуваючи на волі без обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чи в разі обрання більш мякого запобіжного заходу , через усвідомлення можливості втрати свободи на тривалий строк (до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна) зможе ухилитися від суду, змінити місце проживання не повідомивши про це суд, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, анкетні дані яких їй відомі.

Поряд з цим, згідно рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 року у справі № 1-23/2003, запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосований лише з мотиву тяжкості злочину, оскільки це суперечить Конституції України.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Яблонський проти Польщі», від 23 вересня 1998 року у справі «І.А. проти Франції», від 04 жовтня 2001 року у справі «Іловецький проти Польщі»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оскільки наявність зазначених ризиків не підтверджується жодними доказами і грунтуєтиься на припущеннях сторони обвинувачення, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченої ОСОБА_1 менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту на певний період доби.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість задовольнити клопотання захисника та змінити обвинуваченій ОСОБА_1 запобіжні заходи з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби, а саме: з 22 год. до 06 год ранку наступного дня.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, уразі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Керуючись ст. ст. 315, 176-178, 181, 186, 196, 201, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Косика Д.С. про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_1 .

Клопотання захисника Кононенка А.П. задовольнити.

Скасувати запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146 КК України.

Обрати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши їй з 22 год. і до 06 год. наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, тобто до 22.11.2022 року.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

?протягом строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту з 22 год. і до 6 год. наступного ранку не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

?прибувати до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтаської області за викликом у зв`язку з розглядом даного кримінального провадження;

?утриматися від спілкування з потерпілими і свідками у даному кримінальному провадженні.

На підставі п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України звільнити обвинувачену ОСОБА_1 з-під варти негайно та зобов`язати її невідкладно прибути до місця свого проживання.

Направити копію даної ухвали для виконання за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_1 до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_1 що, відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, де вона перебуває під домашнім арештом, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_1 , що у разі невиконання нею обов`язків, покладених цією ухвалою, до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченою, її захисником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суддя Оксана ПАЛЬЧИК