ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2050/22 Справа № 185/6506/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 , а також прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 0002299, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Першотравенськ, Дніпропетровської області, громадянина Білорусії, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, розведеного, без місця реєстрації в Україні, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 23 листопада 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту строком два місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187 КК України,-
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_10
в режимі відеоконференції
захисника ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року ОСОБА_5 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України та призначено покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі, строком дванадцять років, з конфіскацією усього належного йому майна;
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, строком два роки;
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, строком два роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, строком дванадцять років, із конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання у виді арешту строком два місяці, що було призначено ОСОБА_5 вироком Павлоградського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року зазначеним вище, більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі, строком дванадцять років, із конфіскацією усього належного йому майна.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

За цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що 24 січня 2020 року приблизно об 11.00 годині обвинувачений ОСОБА_5 проходив повз будинку АДРЕСА_2 , де біля одного з під`їздів будинку побачив процесію поховання раніше не знайомого померлого ОСОБА_11 . Приєднавшись до вказаної процесії, обвинувачений ОСОБА_5 разом з родичами та близькими померлого ОСОБА_11 попрямував на місце захоронення останнього: на кладовище, яке розташоване в с.Вербки Павлоградського р-ну Дніпропетровської області. Перебуваючи на вказаному кладовищі, обвинувачений ОСОБА_5 приблизно о 12.30 годині помітив, як до дружини покійного, потерпілої ОСОБА_12 підходять родичі та близькі померлого, висловлюють співчуття та передають їй в якості допомоги грошові кошти на поховання. В цей час у обвинуваченого ОСОБА_5 раптово виник злочинний намір, направлений на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої та подальшому незаконному збагаченні за рахунок майна, яке йому не належить, при цьому достовірно розумів, що вказане майно є чужим майном, і правомочності в частині розпорядження таким в нього відсутні. В подальшому, 24 січня 2020 року, дочекавшись захоронення ОСОБА_11 та закінчення поминального обіду, обвинувачений ОСОБА_5 разом з іншими особами, які перебували на процесії поховання, в тому числі і з потерпілою ОСОБА_12 , на автобусі поїхав до м. Павлограда Дніпропетровської області. Вийшовши з автобусу біля будинку АДРЕСА_2 , де мешкає потерпіла ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_5 почав рухатись за останньою, яка також вийшла з ним з автобусу та провів її до будинку, де на неї вже чекали її діти. Дочекавшись, поки діти підуть з помешкання потерпілої ОСОБА_12 , 24 січня 2020 року приблизно о 14.10 годині обвинувачений ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, піднявся на третій поверх до квартири АДРЕСА_3 , в якій мешкає потерпіла ОСОБА_12 , та подзвонив у вхідні двері. Як тільки потерпіла ОСОБА_12 відкрила вхідні двері своєї квартири, обвинувачений ОСОБА_5 заштовхнув її до прихожої кімнати квартири, проник до житла потерпілої, замкнув за собою вхідні двері та з метою присікання можливого опору зі сторони потерпілої ОСОБА_12 почав погрожувати їй ножем та вимагав передати йому грошові кошти, золоті прикраси та банківські картки. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, з метою залякування потерпілої, за допомогою принесеного з собою ножа, усвідомлюючи свою фізичну перевагу перед потерпілою, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, обвинувачений ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_12 декілька ударів ножем в область лівої щоки, підборіддя та шиї справа, в результаті чого спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в області підборіддя з розповсюдженням на нижню щелепу зліва, що призвело до непоправного знівечення обличчя та відноситься за своїм характером до тяжких тілесних ушкоджень. Від вказаних ударів потерпіла ОСОБА_12 втратила рівновагу та впала на підлогу, вдарившись об стіну, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді саден та синців, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після чого, обвинувачений ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами в сумі 7000 гривень, які перебували на підвіконні в кухонній кімнаті вказаної квартири, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріального збитку на вказану суму.
Крім того, 24 січня 2020 року приблизно о 14.12 годині обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , що належить потерпілій ОСОБА_12 , спричинивши останній під час вчинення розбійного нападу тілесні ушкодження, в той момент, коли потерпіла ОСОБА_12 після спроби втекти від нападника була затримана та із застосуванням насильства, з метою присікання її дій затягнута ним у туалетну кімнату, двері до якої були підперті за допомогою швацької машини, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, заволодів паспортом на ім`я ОСОБА_12 , серії НОМЕР_1 , виданого Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 17 липня 2000 року.
Крім того, 24 січня 2020 року приблизно о 14.12 годині, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаній квартирі, умисно, з корисливих мотивів, заволодів банківською картою АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , яка згідно Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року, є офіційним документом, що належить банку та перебуває у законному володінні і користуванні потерпілої ОСОБА_12 , та, погрожуючи ножем, почав вимагати потерпілу ОСОБА_12 назвати пароль від вказаної карти. Отримавши відомості від потерпілої ОСОБА_12 щодо паролю від вказаної банківської карти, обвинувачений ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення з вказаними речами зник та розпорядився ними на власний розсуд.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу вказує на те, що він був позбавлений можливості отримувати допомогу перекладача в судовому засіданні, оскільки суддя швидко читав, та він декілька раз просив надати можливість перекладачу здійснювати його обов`язки за, що був неодноразово видалений із зали суду.
Зазначає, що були проігноровані його клопотання про заміну адвоката та прокурора.
Крім того, зазначає те, що факт нанесення ножового поранення потерпілій нічим не підтверджується, у зв`язку з чим він просив викликати в якості свідків оператора поліції та експерта-криміналіста, які приїжджали до потерпілої та фотографували усю квартиру, що підтвердило б, що крові не було, хоча при такому пораненні, яке йому ставлять в провину кров мала бути.
Крім того вказує, що в судовому засіданні він просив викликати працівників швидкої допомоги, які мали би приїхати якби було б ножове поранення, а також суд не викликав працівників агенції для встановлення факту допомоги ОСОБА_5 під час похоронної процесії.
- захисник просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги зазначає, що за результатами розгляду кримінального провадження не встановлений точний розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки відповідно до фактичних обставин викладених у вироку, ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами у розмірі 7000 грн., однак потерпіла повідомила, що було викрадено 7500 грн., та 550 грн.
Крім того вказує, стороною обвинувачення не спростовано твердження обвинуваченого про те, що заволодіваючи грошовими коштами він мав на меті отримання своєї винагороди за участь в похованні. Судом проігноровано клопотання сторони захисту про доручення співробітникам поліції проведення слідчих дій спрямованих на встановлення та допиту працівників похоронної агенції, які підтвердили або спростували покази ОСОБА_5
- прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі, строком п`ятнадцять років, з конфіскацією усього належного йому майна; за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, строком два роки; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі, строком два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років, із конфіскацією усього належного йому майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року, більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком п`ятнадцять років, із конфіскацією усього належного йому майна.
Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд призначаючи покарання обвинуваченим не врахував, що ОСОБА_5 вчинив серед інших й особливо тяжкий злочин, вину у скоєних кримінальних правопорушеннях не визнав, є особою раніше судимою, спричинив потерпілій тяжке тілесне ушкодження у вигляді знівечення обличчя, що також відобразилось на моральному стані останньої.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які як кожен окремо так і разом підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг, проти задоволення апеляції прокурора заперечували, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляцій обвинуваченого та захисника, перевіривши доводи, які викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Доводи обвинуваченого та його захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними і необґрунтованими.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за епізодом розбійного нападу на потерпілу в її помешканні, спричинення останній тілесних ушкоджень та заволодіння її майном; за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння паспортом, за епізодом заволодіння паспортом потерпілої; за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, за епізодом заволодіння банківською картою потерпілої.

Так, згідно наданих безпосередньо у суді першої інстанції показів потерпілої ОСОБА_12 , остання вказувала, що не бачила раніше ОСОБА_5 та не спілкувалась з ним, він приєднався до церемонії, поводив себе зухвало. Коли вона була вдома і на дзвінок відкрила вхідні двері, обвинувачений з силою штовхнув її до помешкання, вдарив по обличчю та, демонструючи ніж, погрожуючи, почав вимагати передати йому гроші, коштовності, тощо. Коли вона спробувала втекти з житла, ОСОБА_5 став бити її, тягати за волосся, погрожував зарізати та наніс декілька ударів ножем по обличчю, підборіддю, шиї, порізав сильно щоку. Після цього заштовхнув її до туалету, закрив, підперши двері, продовжував погрожувати та вимагав передати гроші та заволодів її грошовими коштами у розмірі до 8000 гривень, паспортом та кредитною банківською карткою на її ім`я.
Покази потерпілої стосовно обставин даних кримінальних правопорушень, зокрема подій, які інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_5 , є послідовними та деталізованими і свідчать про те, що надані показання потерпілою є належними, достовірними та допустимими. Як в судовому засіданні суду першої інстанції так і в апеляційній інстанції не встановлено жодних обставин та даних, які б давали підстави вважати показання потерпілої не правдивими. Будь-яких інших даних про те, що потерпіла ОСОБА_12 може давати покази під впливом інших осіб в судовому засіданні встановлено не було.
Доводи апеляції захисника на не усунення суперечностей і не встановлення у вироку розміру викрадених обвинуваченим грошових коштів з посиланням на покази потерпілої яка вказувала на викрадену у неї суму 7500грн. та 550 грн., а за вироком встановлено 7000грн., є безпідставними, оскільки колегія суддів зважає на те, що потерпіла під час нападу перебувала в край схвильованому стані, і вказувала на приблизний розмір суми грошових коштів, які вона вважала у неї було викрадено.
Окрім того, судом першої інстанції об`єктивно було прийнято до уваги покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є близькими родичами потерпілої, та які чітко свідчили про те, що вони залишили у матері-потерпілої на підвіконні саме 7 000 грн., які викрав під час розбійного нападу обвинувачений, що і було встановлено судом першої інстанції.
Що стосується спільних стверджень апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6 про не з`ясування судом першої інстанції обставин на які вказував обвинувачений, що він не вчиняв напад на потерпілу, а тільки хотів забрати свою винагороду за здійснення ним допомоги на церемонії поховання, то вони також є безпідставними і надуманими та такими, що не підтверджується матеріалами справи, оскільки судом першої інстанції дана версія сторони захисту також ретельно перевірялася в судовому засіданні.
Так, допитані судом першої інстанції потерпіла та свідки, її донька з чоловіком чітко вказували, що дійсно обвинувачений був присутній на похованні, вів себе зухвало, неадекватно, проте вони його не запрошували і не прохали допомагати їм.
Аналогічні покази надавали і свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 пояснили, що на церемонії поховання вони звернули увагу на дивну поведінку ОСОБА_5 .
Подружжя ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які також були допитані в якості свідків, повідомили, що на церемонії поховання вони помітили та запам`ятали ОСОБА_5 у зв`язку з його поведінкою, яка не відповідала події, була дивною.
Окрім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав, що працює підприємцем та надає ритуальні послуги. Під час поховання чоловіка потерпілої його служба «Скорбота» надавала ритуальні послуги, при цьому обвинувачений ОСОБА_5 у них ніколи не працював, він його ніколи не бачив.
Аналізуючи наведені вище покази потерпілої та свідків, слідує, що вони в повній мірі узгоджуються між собою, є чіткими, логічними і послідовними.
Наведені покази потерпілої та свідків підтверджуються і узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, які суд поклав в основу вироку, і яким надав обґрунтовану оцінку, зокрема, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 січня 2020 року, згідно якого до правоохоронних органів звернулась потерпіла ОСОБА_12 щодо вчинення відносно неї розбійного нападу з проникненням до її помешкання та із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, заволодіння грошима у розмірі 7000 гривень.
Відповідно до протоколу огляду місця події з фототаблицею від 24 січня 2020 року, місцем вчинення злочину є квартира проживання потерпілої ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_4 ., де під час огляду зафіксована обстановка в квартирі після розбійного нападу: безлад, перевернуті речі, сліди крові в кухонній кімнаті та туалеті, тощо.
Згідно протоколу огляду диску від 30 січня 2020 року, слідчим був переглянутий відеозапис з кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де зафіксована присутність обвинуваченого ОСОБА_5 на поминальному обіді в день вчинення злочину.
Окрім цього, судом першої інстанції була досліджена довідка медичної установи, якою зафіксоване звернення потерпілої ОСОБА_12 до лікаря з приводу різаної рани обличчя в результаті удару ножем невідомим.
За результатами висновків судово-медичних експертиз № 24 від 07 лютого 2020 року та № 24-Д від 18 вересня 2020 року встановлено, що потерпілій ОСОБА_12 були спричинені тілесні ушкодження, які призвели до непоправного знівечення обличчя та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яке могло бути спричинено лезом ножа. Крім того, потерпілій були спричинені легкі тілесні ушкодження, що утворилися від дії тупих твердих предметів (предмету), які діяли за ударним механізмом та по дотичній з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області.
Наведені дослідженні судом першої інстанції докази безумовно спростовують ствердження обвинуваченого в апеляції, що він не спричиняв потерпілій тяжких тілесних ушкоджень ножем.
Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27 січня 2020 року, потерпіла ОСОБА_12 серед запропонованих для впізнання фотографій вказала саме на фотокартку ОСОБА_5 та повідомила, що саме він проник до її житла та із застосуванням ножа вчинив на неї розбійний напад.
Також відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , вказали саме на фотографію ОСОБА_5 та повідомили, що саме ця особа була присутньою під час поховання, знаходилась на поминальному обіді та поводила себе дивно та зухвало.
Окрім цього, згідно рапорту о/у ВКП Павлоградського ВП від 27 січня 2020 року, обвинувачений, 27 січня 2020 року, в період часу з 14.50 до 15.10 години, намагався зняти грошові кошти з кредитної карти потерпілої у банкоматі АТ Сбербанк.
Згідно відеозапису з камери спостереження АТ Сбербанк, зафіксовано намагання обвинуваченого в період часу з 14.50 до 15.10 години 27 січня 2020 року скористатися банківською карткою потерпілої ОСОБА_12 .
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 18 вересня 2020 року, на місці вчинення злочину потерпіла ОСОБА_12 відтворила й показала про обставини, перебіг та наслідки вчинення обвинуваченим розбійного нападу, з проникненням до її житла, застосуванням ножа, спричинення тілесних ушкоджень, в тому числі й різаної рани лівої щоки, заволодіння належними їй грошовими коштами, паспортом, банківською карткою.
Судом першої інстанції також були досліджені довідка АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої потерпіла ОСОБА_12 користувалась банківською картою АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 для виплат, яка була закрита 25 січня 2020 року, а також копія паспорту потерпілої ОСОБА_12 , виданий 17 липня 2000 року Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області, який був втрачений останньою під час розбійного нападу.
Надані потерпілою та свідками покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою і дослідженими судом першої інстанції доказами наявними в кримінальному провадженні, які не мають між собою суттєвих суперечностей.
Будь-яких підстав ставити під сумнів правдивість показань свідків у даному кримінального провадженні не встановлено. В суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник не змогли навести мотивів, з яких вказані особи могли оговорити обвинуваченого.
Ствердження обвинуваченого ОСОБА_5 стосовно того, що він був позбавлений можливості отримувати допомогу перекладача в судовому засіданні, оскільки суддя швидко читав та він декілька раз просив надати можливість перекладачу здійснювати його обов`язки, за що був неодноразово видалений із зали суду, не є прийнятними та не можуть свідчить про порушення права обвинуваченого на захист з огляду на таке.
Згідно матеріалів справи, протягом усього періоду розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, починаючи з підготовчого судового засідання, обвинувачений ОСОБА_5 був забезпечений захисником та перекладачем, послугами якого він користувався для здійснення перекладу із української мови на російську.
При цьому, кожне клопотання прокурора та судове рішення у даному кримінальному провадженні має переклад з української на російську мову, тобто мову, яку розуміє обвинувачений ОСОБА_5 , що в свою чергу спростовує його твердження, що йому не була зрозуміла суть проголошених судом рішень.
Також мали місце і випадки тимчасового видалення обвинуваченого ОСОБА_5 з зали судового засідання, проте ці випадки мали відповідне підґрунтя, оскільки як слідує зі змісту ухвал суду від 06 серпня 2021 року та 17 грудня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_5 після декількох зауважень суду щодо належної поведінки в залі суду, перестав виконувати розпорядження, виражався нецензурними словами, з неповагою ставився до головуючого, допускав образливі вислови.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині ігнорування судом першої інстанції його клопотання про заміну адвоката та прокурора також є безпідставними, виходячи з наступного.
Так, в судовому засіданні від 06 серпня 2021 року, обвинувачений ОСОБА_5 заявляв відвід прокурору ОСОБА_24 та його захиснику адвокату ОСОБА_25 , які були розглянуті судом та в задоволенні яких було відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
Тобто, обвинувачений ОСОБА_5 скористався своїм правом на відвід, проте суд не знайшов підстав для задоволення заяви останнього, що в даному випадку не свідчить про порушення прав обвинуваченого, оскільки ухвала суду постановлено у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства та з належним обґрунтуванням.
В подальшому, ухвалою суду від 18 серпня 2021 року було прийнято відмову обвинуваченого ОСОБА_5 від свого захисника - адвоката ОСОБА_25 та доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області призначити обвинуваченому іншого захисника. В подальшому інтереси обвинуваченого ОСОБА_5 представляв адвокат ОСОБА_6 .
Таким чином, ствердження обвинуваченого ОСОБА_5 про порушення його права на захист не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються наведеними вище обставинами та процесуальними рішеннями, ухваленими у відповідності до вимог КПК України.
Підстав ставити під сумнів або вважати неналежними чи недопустимими перелічені вище пояснення та докази, які покладені в основу вироку, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не виявлено.
Щодо зазначення в апеляціях необхідності допиту співробітників поліції та медичних робітників, то колегія суддів вважає, що кількості допитаних судом першої інстанції осіб та інформативність їхніх пояснень, які при цьому повністю підтверджуються та узгоджуються з письмовими доказами у кримінальному провадженні, цілком достатньо для встановлення повної картини вчинених обвинуваченим ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а тому не вбачає в даному випадку неповноти судового слідства, як на це вказує сторона захисту.
Таким чином, судом першої інстанції в повній мірі наведені усі дослідженні ним докази у їх сукупності, які узгоджуються між собою і надана їм вмотивована об`єктивна оцінка, які покладені в основу вироку, а тому відсутні підстави, вважати з цього приводу, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на це вказують обвинувачений та захисник в апеляціях в підтвердження невинуватості ОСОБА_5 .
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені ним злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Рішення прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).
Наведеними у вироку доказами і покладеними в його основу, поза розумним сумнівом спростовується висунута в апеляціях сторони захисту версія щодо недоведеності його причетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, а доводи апеляцій в цілому полягають у повторенні лінії захисту, обраної у суді першої інстанції, яка була ретельно перевірена у межах судового розгляду.
Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вказані докази, суд першої інстанції дав їм належну оцінку не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_26 складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень та доведеність вини останнього у їх вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції за своїм змістом відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Таким чином, доводи сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням норм процесуального закону, під час апеляційного розгляду провадження свого підтвердження не знайшли, вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, тому апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.
Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, з посиланням на те, що суд призначаючи покарання обвинуваченому не врахував, що ОСОБА_5 вчинив серед інших й особливо тяжкий злочин, вину у скоєних кримінальних правопорушеннях не визнав, є особою раніше судимою, спричинив потерпілій тяжке тілесне ушкодження у вигляді знівечення обличчя, що також відобразилось на моральному стані останньої, не є слушними.
Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, віднесення одного з них до категорії особливо тяжких злочинів, інших до категорії кримінальних проступків, ступінь негативних та непоправних наслідків, думку потерпілої, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, відсутність будь-якого каяття.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При призначенні покарання судом першої інстанції об`єктивно була прийнята до уваги ступінь тяжкості, характер та спосіб їх вчинення, а саме - день поховання чоловіка потерпілої; предмет, який був застосований під час вчинення розбійного нападу на потерпілу ніж; місце вчинення злочину власне житло потерпілої; а також наслідки вчинення злочинних дій та ставлення обвинуваченого до їх вчинення, зухвалість його вчинення та поведінка обвинуваченого після його вчинення, даних про особу обвинуваченого, який є судимим, не працює, та дійшов обгрунтованого та справедливого висновку, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, з конфіскацією усього належного обвинуваченому майна, тобто в середніх межах, встановлених санкцією найтяжчого інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, яке не є мінімальним.
З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_5 погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого і є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, колегія суддів не знаходить.
Отже, доводи прокурора щодо збільшення розміру покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 з посиланням на тяжкість злочину, особу обвинуваченого, не є прийнятними та переконливими, так як згідно наведеного вище, суд першої інстанції зазначені прокурором обставини врахував при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання.
Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі і поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та призначив покарання яке відповідає особі винного, і яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як на це вказує прокурор, колегія суддів не вбачає.
Таким чином, з огляду на вище наведене загалом, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 , а також прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 0002299 щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4