Номер провадження: 11-сс/813/1231/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах захисту підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2022 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужур Російської Федерації, громадянина України, українця, працюючого обвальником м`яса в ТОВ «М`ясолюб», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні №0000604, внесеного до ЄРДР 18.05.2022 року,
установив

Зміст оскаржуваного судового рішення
Слідчий звернувся до суду з клопотанням, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , яке мотивовано наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та неможливістю застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2022 року було задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Розмір застави у розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2022 року складає суму 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень залишено без змін.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, оскільки ризики, заявлені прокурором нічим не підтверджені; слідчим суддею не в повній мірі враховано положення ст.178 КПК України; підозрюваний провину свою визнає, має сталі соціальні зв`язки, зокрема, офіційно працевлаштований, перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню дитину.
Позиції учасників апеляційного розгляду
Підозрюваний ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду в зв`язку з веденням військового часу доставлений не був, а встановити відеозв`язок для проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надалось можливим з технічних причин, а тому за згодою учасників провадження розгляд апеляційної скарги захисника проведено за відсутності підозрюваного.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України, основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя та суд, відповідно до ст.178 КПКУкраїни та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПКУкраїни та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, суду слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 , слідчий суддя виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують обґрунтованість продовження строку дії запобіжного заходу та дотримався вказаних вимог закону в частині продовження дії найсуворішого запобіжного заходу.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, наявність обставин, які вказують на те, що ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились та не відпали, тяжкістю покарання, що може загрожувати останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, та неможливість завершення досудового розслідування з об`єктивних причин.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Оскільки у апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді в цій частині та констатує, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, а саме: у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислюваної техніки, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбаченого ст.177 КПК України, який зазначений в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При цьому, КПК Українине вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки останній на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.190КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

Апеляційний суд погоджується із позицією слідчого судді, що ймовірна злочинна діяльність ОСОБА_8 охоплювала суб`єктів господарювання, розташованих не тільки на території Одеської області, а й в інших областях, що вказує наявність в розпорядженні підозрюваного ОСОБА_8 інших банківських карток, мобільних телефонів та листів від імені начальників обласних військових адміністрацій, які не були виявлені та вилучені під час проведення обшуків за місцем його мешкання, у зв`язку з чим в подальшому вони можуть бути знищені ним для неможливості встановленні інших фігурантів та притягнення їх до відповідальності.
Таким чином, зазначене свідчить, що ризик, передбачений п. 2 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати.

Крім того, в оскарженій ухвалі слідчий суддя вказав, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України має місце бути, оскільки при ознайомлені з матеріалами кримінального провадження, підозрюваному стануть відомі всі дані свідків, потерпілих а перебуваючи на волі, можливо може чинити тиск на вказаних осіб.

Можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки вони з великою вірогідністю можуть виявитися нездатними гарантувати запобігання встановленим ризикам, а запобіжний захід у виді домашнього арешту, який просить застосувати захисник, на думку апеляційного суду не може бути гарантією виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, з огляду на те, що апеляційним судом не встановлено обставини, які могли б вказувати на такі зв`язки ОСОБА_8 з державою, та їх міцність, що можуть містити під собою гарантоване підґрунтя для такого рівня довіри до особи, що вказує на її відповідальність, в даному випадку перед органом досудового розслідування та судом.

Твердження захисника про наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, позитивні характеристики, наявність дружини та дитини на утриманні, апеляційний суд бере до уваги, однак вважає, що такі соціальні зв`язки не були стримуючим для підозрюваного фактором та не завадили йому обґрунтовано підозрюватись у вчиненні тяжкого злочину, тим більш в період дії воєнного стану на території України.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно продовжують існувати зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою із раніше визначеним розміром застави ОСОБА_8 , відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно продовжують існувати зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують продовження дії запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою із визначенням розміру застави.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах захисту підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.08.2022 року відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 190 КК України у кримінальному провадженні №0000604, внесеного до ЄРДР 18.05.2022 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4