ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1504/22 Справа № 205/1660/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000101 щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітнії дітей не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року застосовано до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном до 17 червня 2022 року, включно.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд врахував покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим, наявність непогашених судимостей, а також ризиків переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати в частині обраного запобіжного заходу та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
В обґрунтування вказує, що більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому враховуючи вимоги ч.4 ст.422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді судом першої інстанції клопотання прокурора дотримані.
Доводи в апеляції про недоведеність необхідності обрання саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, і наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставними і необґрунтованими.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, однак не має стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, а тому, з огляду на покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим, наявність непогашених судимостей, обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.
Існування зазначених вище обставин у їх сукупності, на переконання колегії суддів, виправдовує перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, у вигляді домашнього арешту, як на це вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
За наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено, застосований запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржувана ухвала є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000101 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4