Справа № 127/9997/22
Провадження №11-кп/801/1046/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.04.2022 за № 0000360,
якою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 27.11.2022 включно, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ямпіль Вінницької області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 22.02.2021 року Вінницьким міським судом за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин
-який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання в якому просила суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою мотивуючи зазначене тим, що останній вчинив умисне кримінальне правопорушення яке відноситься до категорії не тяжких злочинів, та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк. На даний час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зникли та продовжують існувати, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, переховуватись від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, а тому, з метою попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та недопущення переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на потерпілу та свідків буде доцільним продовжити останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання прокурора з тих підстав, що прокурором не надано доказів на підтвердження наведених в клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим, просив суд змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено на 60 діб, починаючи з 29.09.2022 року до 27.11.2022 року включно.
Строк дії ухвали суду 60 діб, тобто до 27.11.2022 року включно.

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, жодного доказу про зникнення цих ризиків суду не надано, судовий розгляд не розпочато, тому на даний час підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачав.
Відповідно до наявних матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого, умисного злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Термін тримання обвинуваченого під вартою спливає 01.10.2022 року, розгляд справи не розпочато, у справі не допитані свідки та потерпілого, не досліджені письмові докази, що не виключає можливості тиску обвинуваченого на свідків та потерпілу, іншим чином перешкоджати встановленню об`єктивної істини, що і доводить існування ризиків у кримінальному провадженні, визначених ст. 177 КПК України.
Зазначене свідчить, що ризики встановлені судом існують, а достатнім для їх запобігання запобіжним заходом буде тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не будуть гарантувати належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, не упередять можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків, в зв`язку з чим, дію запобіжного заходу вважав за доцільне продовжити на 60 діб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просила скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2022 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 та обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по місцю його реєстрації та проживання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність ризиків, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, належними доказами не підкріплено. ОСОБА_7 свою вину у скоєному визнав та щиро розкаявся, йому немає необхідності на когось впливати. Судом не враховано, що її підзахисний обвинувачується у викрадені однієї пляшки вина вартістю 394,11 грн., яку він же добровільно і видав. Кількість, вартість та цінність викраденого не становить значної шкоди, шкода фактично відшкодована, потерпілим не заявлено до ОСОБА_7 жодних матеріальних претензій. Також звернула увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано наявність міцних соціальних зв`язків в обвинуваченого, зокрема наявність постійного місця проживання разом з матір`ю останнього, також ОСОБА_7 має старшу сестру, яка має свою сім`ю та проживає в м. Вінниці.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника і також просив її задовольни, посилаючись на доводи викладені в ній.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на наявність у вказаному кримінальному провадженні ризиків, передбачених нормами КПК України, у зв`язку з чим просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, так як вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи захисника, обвинуваченого та прокурора, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження за №127/9997/22 вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, вчинене повторно.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2022 відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, який у подальшому неодноразово продовжувався.
За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
При розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшились та не відпали.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.09.2022 року апеляційним судом було встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від до 8 років. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Наряду з вказаним, у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу його автоматичного продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.
Також апеляційний суд вважає, що в даному випадкупри розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).
Колегія суддів вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, вчинене повторно, який є тяжким злочином, свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку у лютому 2021 та був засуджений, наявність на розгляді у Вінницькому міському судді Вінницької області інших обвинувальних актів відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, відомості про які були внесені до ЄРДР 08.12.2021 за №0000715 та за ч.2 ст.15-ч.2 ст.185 КК України від 05.02.2022 за № 0000175, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, відсутність постійного місця роботи, достатніх соціально-стримуючих зв`язків свідчить про обґрунтованість продовження судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому наявність в останнього постійного місця реєстрації у Вінницькій області разом з матір`ю, сестри яка проживає у м. Вінниці та має свою сім`ю, працюючого до затримання за цивільно-правовими угодами, визнання вини, відсутність будь яких претензій зі сторони потерпілого, про що зазначила захисник у свої апеляційній скарзі, не є безумовними підставами для застосування як домашнього арешту ні цілодобового, ні в певний період доби, так і іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції захисника та обвинуваченого, наведені достатні мотиви для відмови в обранні останньому більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам. Зокрема, це тяжкість обвинувачення, відсутність істотних змін ризиків, обставин провадження та даних про особу обвинуваченого. Також згода як сторони захисту, так і самого обвинуваченого на залишення йому певної форми арешту, все ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у вказаному провадженні.
При цьому апеляційний суд також вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника, що кількість, вартість та цінність викраденого майна не становить значної шкоди, оскільки, як було встановлено судом першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану, вчинене повторно.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення останнім кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, схильність останнього до вчинення злочинів, апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_7 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд, оскільки в ході апеляційного розгляду вкотре знайшли своє підтвердження висновки суду першої інстанції, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні іще не розпочато, свідки та потерпіла не допитані, що не виключає можливості тиску обвинуваченого та потерпілу та свідків.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції щодо вживання всіх заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Також порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 27.11.2022 включно - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4