Справа № 727/2730/22
Провадження № 1-в/727/56/22
У Х В А Л А

11 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» ОСОБА_4

засудженої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням начальника державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» та заступника голови спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженій ОСОБА_5 , -

Встановив:

Начальник державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» ОСОБА_6 та заступник голови спостережної комісії ОСОБА_7 звернулися до суду з поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженій ОСОБА_5 . Подання обґрунтовано тим, що засуджена ОСОБА_5 відбуває покарання в державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» з 22.10.2019 року по теперішній час. За час відбування покарання в установі зарекомендувала себе позитивно. Сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, відбула більше половину строку покарання, тому існують законні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді виправних робіт.

Представник ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» в судовому засіданні підтримав подання та просив його задовольнити.

Засуджена ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала подання та просила його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення подання, вважала що засуджена за тяжкий корупційний злочин не має права на заміну покарання більш м`яким.

У відповідності до вимог ч.5 ст.539 КПК України розгляд клопотання здійснювався за відсутності представника спостережної комісії.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали клопотання та особову справу засудженої, суд приходить до висновку, що подання начальника державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» та заступника голови спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

З досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженої судом встановлено наступні обставини.

Вироком Чернівецького апеляційного суду від 22.10.2019 року ОСОБА_5 було визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та призначено їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в органах державної влади строком на 3 роки з конфіскацією майна окрім житла. Строк відбування покарання рахується з 22.10.2019 року, зараховано до строку відбуття покарання час перебування під вартою з 19.09.2018 року по 24.09.2018 року включно. Кінцевим строком відбування покарання у виді позбавлення волі є 16.10.2024 року.

Згідно з п.2 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Щодо твердження прокурора про неможливість застосування до засудженої ОСОБА_5 ст. 82 КК України суд враховує таке.

Згідно з ст. 12 ч. 3 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

На підставі п.2 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією.

На підставі п.3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Отже, виходячи з точки зору прокурора заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим певного строку покарання за вчинення корупційного нетяжкого та корупційного особливо тяжкого злочину, і відповідно неможлива за вчинення корупційного тяжкого злочину.

Але суд вважає, що таке твердження є помилковим, воно порушує права людини та суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ( далі Конвенція ).

Відповідно до статті 3 Конституції України людину та її гідність визнано найвищою цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частини перша, друга).

Конституційний Суд України в Рішенні від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 сформулював юридичну позицію, згідно з якою держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини - повинна не тільки утримуватися від порушень або непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й уживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією; із цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне юридичне регулювання, яке відповідає конституційним принципам і нормам, та створювати механізми, що є неодмінними для задоволення потреб та інтересів людини (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини).

Стаття 28 Конституції України гарантує, що кожен має право на повагу до його гідності (частина перша), а також що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню (частина друга).

У Рішенні від 24 квітня 2018 року № 3-р/2018 Конституційний Суд України констатував, що право людини на повагу до її гідності, як і її право на життя, є невідокремним, невідчуженним, непорушним та підлягає безумовному захистові з боку держави (друге речення абзацу четвертого підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

В аспекті розгляду цієї справи Конституційний Суд України зазначив, що право на повагу до гідності людини має безумовний характер; у міжнародному публічному праві це виражено через загальновизнану формулу - jus cogens (імперативна норма), яка категорично забороняє всі форми нелюдських або таких, що принижують гідність, поводжень або покарань. Отже, приписи статті 3, частин першої та другої статті 28 Конституції України становлять імператив для держави щодо забезпечення юридичних гарантій володіти гідністю, властивою кожній людині від народження. Цей імператив поширюється на ставлення держави до осіб, засуджених до обмеження або позбавлення волі. Відповідно до частини третьої статті 63 Конституції України засуджені особи користуються всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, що їх визначено законом і встановлено за вироком суду. Хоча засудження особи, яка вчинила протиправне діяння, до відбування покарання у вигляді обмеження або позбавлення волі неминуче матиме наслідком обмеження її права на свободу і недоторканність, це не означає, що державі дозволено посягати на людську гідність, обмежувати її або заперечувати.

Згідно з частиною першою статті 50 Кодексу покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною в учиненні кримінального правопорушення, і полягає в установленому законом обмеженні прав і свобод засудженого. У Кодексі також чітко визначено мету покарання винної особи: „2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частини друга, третя статті 50).

Із статті 50 Кодексу випливає, що мета застосування покарання містить такі складники: каральний, ізолювальний, виховний, стримувальний. Отже, покарання особи, чию винуватість установив суд, зокрема, має не лише захистити суспільство, але й бути потрібним і достатнім для її виправлення.

Приписи кримінально-виконавчого законодавства України, регламентуючи порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань, вказують на те, що його метою є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими (статті 1, 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Чинне українське законодавство визначує „виправлення засудженого» як „процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а „ресоціалізацію - як „свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві; водночас доконечною умовою ресоціалізації засудженого є його „виправлення (стаття 6 Кримінально-виконавчого кодексу України).

У випадку призначення судом покарання шляхом позбавлення волі винуватої особи, зокрема й засудження її до позбавлення волі за вчинення корупційного тяжкого злочину, постає позитивний обов`язок держави сприяти в підготовленні такої особи до її реінтеграції в суспільство (соціальної реабілітації) виходячи з того, що перед державою повсякчас стоїть вимога забезпечити кожного засобами, що дозволяли б вести повноцінний спосіб життя у вільному суспільстві. Виправлення та соціальна реабілітація - як складові елементи мети будь-якого кримінального покарання - є правом особи, котру засуджено до позбавлення волі.

Рішенням від 16 вересня 2021 року № 6-р(ІІ)/2021 Другий Сенат Конституційного Суду України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Вищенаведене свідчить про те, що особа, засуджена за вчинення корупційного тяжкого злочину має право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки навіть особа, засуджена до покарання у вигляді довічного позбавлення волі матиме таке право ( відповідно після прийняття Верховною Радою України змін до чинного кримінально-процесуального законодавства ).

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про те, що п.2 ч.4 ст.82 КК України передбачено можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом, декільком категоріям засуджених, і зокрема тим, які засуджені за вчинення умисних тяжких злочинів, а тому саме на підставі цієї норми закону ОСОБА_5 має право на таку заміну покарання.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин, за вчинення якого засуджено ОСОБА_5 , передбачений ч.3 ст.368 КК України - є тяжким.

Станом на час розгляду клопотання засуджена відбула більше половини призначеного їй судом строку покарання. Невідбутий засудженою ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі станом на час розгляду судом клопотання становить 2 роки 5 місяців та 5 днів.

Згідно з роз`ясненнями, які зазначені в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Головною умовою прийняття рішення при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

Відповідно до п.17 вказаної постанови Пленуму, під час судового розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Засуджена ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 22.10.2019 року.

За час перебування в державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» засуджена ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності не притягувалась, за сумлінне ставлення до праці шість разів заохочувалась. До праці ставиться добре. Функціональні обов`язки, завдання та доручення виконує вчасно та якісно. Своєю поведінкою та ставленням до праці подає позитивний приклад іншим засудженим.

Частинами 1 та 5 ст.118 КВК України передбачено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою колоній і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення колоній продовольством.

Як вбачається з характеристики від 12 квітня 2022 року, засуджена ОСОБА_5 зарекомендувала себе позитивно. Порушень вимог режиму утримання та внутрішнього розпорядку не допускає. Стягнень не має. Має шість заохочень. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктна. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Усвідомлює тяжкість вчиненого злочину та його суспільну небезпеку, розкаюється у вчиненому.

Відповідно до ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Враховуючи зазначені вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженої ОСОБА_5 , суд приходить до висновку, що остання під час відбування покарання у виді позбавлення волі своєю поведінкою довела, що стала на шлях виправлення.

Згідно з ст.57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Виправні роботи не застосовуються, зокрема до непрацездатних.

Відповідно до довідки від 03.03.2022 року ПП «Порядок в домі» гарантує працевлаштування ОСОБА_5 після звільнення з місць позбавлення волі, в якості офіс-менеджера.

Інформація щодо працевлаштування ОСОБА_5 в ПП «Порядок в домі» відповідає дійсності, про що свідчить письмове повідомлення Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Чернівецькій області від 11.03.2022р., надане за наслідками проведеної перевірки.

Крім цього, з повідомлення встановлено, що орієнтовний розмір заробітної плати засудженої ОСОБА_5 становитиме не менше мінімальної заробітної плати.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт.

Судом не встановлено будь-яких обставин, передбачених ч.2 ст.57 КК України, які б унеможливлювали заміну засудженій невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді виправних робіт.

Суд вважає, що подальше відбування засудженою ОСОБА_5 більш м`якого виду покарання буде сприяти процесу позитивних змін, які відбуваються в її особистості, створить у неї готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а відповідно забезпечить свідоме відновлення засудженої в соціальному статусі повноправного члена суспільства та повернення її до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.57, 82 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

Подання начальника державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» та заступника голови спостережної комісії про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженій ОСОБА_5 задовольнити.

Замінити засудженій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невідбуту частину покарання у виді двох років п`яти місяців п`яти днів позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді двох років виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням у дохід держави 20% її заробітку.

Роз`яснити засудженій ОСОБА_5 , що відповідно до ч.6 ст.82 КК України, якщо особа, відбуваючи більш м`яке покарання, вчинить новий злочин, суд до покарання за знову вчинений злочин приєднує невідбуту частину більш м`якого покарання за правилами, передбачених у статях 71 і 72 КК України.

Копію ухвали надіслати для виконання в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» та до відома Першотравневому районному суду м. Чернівці і засудженій ОСОБА_5 .

На ухвалу може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя: