Справа №588/640/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/4/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 588/640/16-к за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 26.03.2018, за яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , раніше судимий

визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

захисника адвоката ОСОБА_15 ,

установила:

У провадженні Сумського апеляційного суду знаходиться кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_16 , обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_19 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 26.03.2018, за яким: ОСОБА_17 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст.15 і ч. 3 ст. 186 КК у виді позбавлення волі строком 4 роки; за ч. 2 ст. 309 КК у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом часткового складання покарань, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 5 років; ОСОБА_14 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 09.03.2022 ОСОБА_14 продовжений строк тримання під вартою до 09.05.2022 включно.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_15 , які заперечили проти продовження строку тримання під вартою, доводи прокурора ОСОБА_13 , яка просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_14 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_14 необхідно продовжити з таких підстав.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно ч. 1 ст. 405 КПК, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 цього Кодексу, а вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу (ч. 2 ст. 331 КПК).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу (ч. 3 ст. 331 КПК).

Вирішуючи питання доцільності перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів, дотримавшись вимог ст. 183, 194, 197 і 199 КПК, з`ясувавши і дослідивши всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, дійшла висновку, що наявні у кримінальному провадженні ризики не зменшилися та існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню судового провадження до спливу продовженого раніше ухвалою апеляційного строку цього запобіжного заходу.

Зокрема, вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 26.03.2018 ОСОБА_14 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 186 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, він є обвинуваченим у кримінальному провадженні і обґрунтованість цього обвинувачення на даний момент вже вирішена судом першої інстанції в межах своєї компетенції при ухваленні обвинувального вироку, тому на стадії продовження запобіжного заходу до закінчення апеляційного перегляду цього судового рішення по суті колегія суддів не уповноважена давати оцінку дослідженим доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, а також необхідності (доцільності) тримання обвинуваченого під вартою для їх запобігання.

Згідно усталеної судової практики ЄСПЛ висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), його поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо) та судового розгляду.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення ЄСПЛ у справі «Бекчиєв проти Молдови», §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, тому «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (справа «Ілійков проти Болгарії», № 33977/96, від 26.07.2001).

Ризик переховування від суду мав місце, оскільки ОСОБА_14 умисно, систематично та цілеспрямовано тривалий час ухилявся від апеляційного суду, у судові засідання до апеляційного суду обвинувачений, незважаючи на вжиті заходи щодо його виклику у встановленому законом порядку, не з`являвся та про причини своїх неявок жодного разу суд не повідомляв. Ухвали апеляційного суду про привід обвинуваченого виконаними не були, хоча останній і був обізнаний про дати судових засідань і обов`язку з`явлення до апеляційного суду.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що наявні підстави вважати, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним.

Також є цілком виправданим ризик вчинення ОСОБА_14 нового кримінального правопорушення, зважаючи на попередню поведінку останнього, яка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях, про що зокрема може свідчити те, що він неодноразово судимий за вчинення тяжких кримінальних правопорушень проти власності, реально відбував покарання у виді обмеження та позбавлення волі, на шлях виправлення не став та знову обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого кримінального правопорушення, офіційно не працевлаштований, що вказує на відсутність у нього постійного джерела доходу для існування.

Колегія суддів, вирішуючи питання про продовження строку ув`язнення ОСОБА_14 враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно положень ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, у тому числі й прав та інтересів потерпілого. Забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства; право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Щодо розумності строку тримання під вартою, то колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02), де Суд зазначив, що «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в конкретному випадку залежності від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, привалює над принципом поваги до свободи особистості».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобіганню встановленим ризикам, що є виправданим та необхідним елементом і визначає потребу перебування обвинуваченого під вартою, тому строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_14 необхідно продовжити на два місяці.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 196, 197, 199, 331, 405 КПК України,

постановила:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_20 строк тримання під вартою на два місяці до 04.07.2022 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,