Справа № 171/382/22
Провадження № 1-кп/211/409/22
У Х В А Л А
іменем України
24 жовтня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Прокурор ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що до спливу продовженого строку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дане кримінальне провадження не може бути завершене, а обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання на строк від 4 до 8 років, залишаючись на волі може переховуватися від суду, може незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. За наявності ризиків, передбачених п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а потім продовження цього запобіжного заходу, ці ризики продовжують існувати і на тепер, враховуючи особу обвинуваченого: не має постійного джерела доходу, раніше судимий, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого обов"язків, прокурор просив продовжити строк запобіжного заходу в виді тримання під вартою строком на 60 діб.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах підзахисного ОСОБА_3 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, посилаючись на те, що ухвали про продовження запобіжного заходу тримання під вартою є типовими з однаковими доводами та аргументами. Це свідчить про автоматичне продовження запобіжного заходу, що є неприпустимим з огляду практики ЄСПЛ. Прокурор не довів той факт, що інші запобіжні заходи не можуть унеможливити порушення ОСОБА_3 процесуальних обов`язків. Вважав, що не надано жодних доказів на підтвердження існування ризиків. Посилався на рішення ЄСПЛ, в яких звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим, та ризик його ухилення від слідства залишаються єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані. Зазначив, що небезпеку переховування обвинуваченого від суду не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначити з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують. Сукупність зазначених даних, за обставин не доведення прокурором в судовому засіданні будь-яких обставин, які б вказували на наявність реальних або можливих намірів ухилення ОСОБА_3 від суду або реальних намірів вдатися до таких дій, приводить до висновку про безпідставність існування такого ризику. Ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. В судовому засіданні стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування ризику ухилення ОСОБА_3 від суду з посиланням на конкретні докази його реального існування, тому враховуючи вищевикладене, просив змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт із забороною залишати визначене місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 або на особисте зобов`язання.
В судовому засідання прокурор підтримала подане нею клопотання, з підстав, викладених у ньому, проти клопотання захисника зеперечувала.
Обвинувачений ОСОБА_3 проти клопотання прокурора заперечував, наполягав, що ораганому досудоворого розслідування не вірно кваліфіковано його дії, так як насправді він вчинив крадіжку, викрадене він потерпілому повернув та шкоду відшкодував. Матеріали справи є сфабрикованими. Він має сім"ю: сестру та батька, не має наміру переховуватись, тим більше в умовах воєнного стану це неможливо. Просив у задоволенні клопотання прокурора - відмовити, клопотння захисника - задовольнити.
Адвокат ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечував, вважав, що разики, на які посилається прокурор не існують, ризик впливу на свідків - лише припущення прокурора, яке нічим не підтверджено. Вважає, що достатнім буде нічний домашній арешт або особисте зобов"язання, підтримав клопотання адвоката ОСОБА_6 підтримав з підстав, викладених у ньому
Потерпілий ОСОБА_7 подав суду заяву, в якій зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, та просив змінити йому запобіжний захід.
Вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Підставою для обрання та продовження тримання під вартою обвинуваченому, були ризики, передбачені п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16.09.2022 залишено без змін ухвалу суду від 06.09.2022 року щодо продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Підстав для відступу від висноків, зазначених в ухвалі суду від 06.09.2022 та від висновків апеляційного суду у вище зазначеній ухвалі на разі не має з наступних підстав.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.
По справі триває судовий розгляд, допитаний потерпілий (допитаний тричі у зв"язку зі зміною показів), однак не допитані свідки та суд не вислухав покази обвинуваченого. Оцінку доказам суд надасть у сукупності при постановленні вироку, тому відхиляє заперечення обвинуваченого щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, як передчасні.
Санкція ч. 3 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.
Обвинувачений ОСОБА_3 не одружений, не має дітей чи інших утриманців, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Ризики, передбачений п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується зокрема тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років; має місце реєстрації, однак не працевлаштований та не має стабільного джерела доходу, після відбуття покарання за попереднім вироком у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі та звільнившись з місць позбавлення волі в 10.08.2020, обґрунтовано підозрюється у вчиненні нового, умисного кримінального правопорушення, що у своїй сукупності та за відсутності стримуючих від переховування факторів, вказує на те, що ОСОБА_3 , побоюючись можливого покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд вважає, що заявлений ризик, що передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також продовжує існувати, так як по справі не допитано свідків, покази яких суд повинен досліджувати безпосередньо у суді.
Крім того, введений в Україні воєнний стан також суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та значно погіршує криміногенну обстановку.
Оцінивши у сукупності всі обставини, враховуючи положення статті 178 КПК України, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти наявним ризикам, обвинуваченому ОСОБА_3 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів .
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі, передбаченому ст. 182 ч. 5 п. 2 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 369 КПК України, суд, -
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 22 грудня 2022 року.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 - відмовити.
Визначити заставу в розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 74 430 ( сімдесят чотири тисячі чотириста тридцять) гривень, у разі сплати якої вважати обраним ОСОБА_3 запобіжний захід заставу.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1