Справа № 338/818/22
Провадження № 11-сс/4808/324/22
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2022 року застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 15 листопада 2022 року включно без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2022 року та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід з покладенням на останнього відповідних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зокрема, захисник посилається на те, що стороною обвинувачення не надано доказів підтвердження обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. На думку апелянта, стороною обвинувачення в обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надано суду жодного доказу причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих діянь. Також, стороною обвинувачення не наведено та не надано суду жодних доказів, які б вказували про наявність заявлених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України. Звертає увагу суду на те, що стороною обвинувачення не наводиться жодного доказу неможливості застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, окрім тяжкості покарання, яке загрожує останньому у випадку доведення його вини у інкримінованих злочинах, що суперечить, на думку апелянта, приписам практики ЄСПЛ.

Апелянт наполягає, що існування відповідних ризиків можна попередити шляхом накладання на обвинуваченого відповідних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, та шляхом застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 просив задовольнити апеляційну скаргу;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, в провадженні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України.

13 вересня 2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 строком на 60 днів без визначення розміру застави, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15 листопада 2022 року включно без визначення розміру застави.

Зокрема, суд встановив, що ОСОБА_9 відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Судом першої інстанції вірно зазначено, що прокурором частково доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Зокрема, доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України - можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_9 хоча і є особою, в силу ст. 89 КК України, не судимою, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності (засуджений 20 липня 2011 року за ч. 2 ст. 289, 290 КК України).

Апеляційні твердження захисника щодо відсутності доказів існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є необґрунтованими, оскільки такий ризик встановлений судом та підтверджується матеріалами провадження.

Водночас, посилання захисника на відсутність доказів наявності ризиків, передбачених п.п 1,3,4 ч. 1 ст.177 КПК України, являються голослівними, оскільки суд в оскаржуваній ухвалі вважав зазначені ризики, заявлені прокурором, надуманими.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів причетності ОСОБА_9 до інкримінованих злочинів, позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

При вирішенні питання про законність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та обрав обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Крім того, на переконання колегії суддів, матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду, який, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2022 року про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5