Справа № 513/635/22
Провадження № 1-кп/513/67/22
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2022 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Сарата Одеської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000546 від 14 травня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комишівка, Ізмаїльського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, з вищою освітою,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , 14 травня 2022 року приблизно о 12 годині 40 хвилин, маючи посвідчення водія на керування транспортними засобами, в світлу пору доби, без опадів, рухаючись по асфальтованому дорожньому покритті, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі руху у протилежних напрямках, з відповідною суцільною лінією повздовжньої розмітки для розділення зустрічних потоків транспорту, по автодорозі М-15 «Одеса - Рені», 96 км + 200 м, неподалік магазину «Euro Look», розташованого за адресою: Одеська область Білгород - Дністровський район, с. Миколаївка - Новоросійська, вул. Морозова, 56, у напрямку м. Одеса, зі швидкістю 61 км/год, яка перевищує встановлену в населених пунктах швидкість руху, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, в порушення вимог п. п. 12.4, 18.1 та 12.9 (б), Правил дорожнього руху, які введені в дію 01 січня 2002 року постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, згідно яких: п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»; п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; п. 12.9 «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил», допустив злочинну недбалість, тобто легковажно розраховував на свої вміння, недостатньо оцінив значення своїх дій, що можуть викликати шкідливі наслідки, проявив неуважність, маючи реальну та об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість свого руху, яка б надавала йому змогу постійно контролювати керований ним транспортний засіб, його рух та безпечно керувати ним, не переконався у безпеці своїх подальших дій, не впевнився, що його дії будуть безпечними і не створять перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виявивши небезпеку у вигляді пішохода, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася на пішохідному переході з правої сторони узбіччя горизонтально за напрямом руху автомобіля, що безпосередньо привело до наїзду на пішохода правою передньою частиною автомобіля марки «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід, ОСОБА_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у формі перелому лобової кістки справа з переходом на верхню стінку правої орбіти та субарахноїдального крововиливу в єдиному морфологічному комплексі. Дане ушкодження по критерію небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Допущені водієм, ОСОБА_5 , порушення вимог п. п. 12.4, 18.1 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої потерпіла, ОСОБА_4 , отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин справи, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України визнав повністю та показав, що 14 травня 2022 року приблизно о 12:40 годині рухався із батьком в напрямку м.Одеса. Будучі у с.Миколаївка-Новоросійська, де в той час був дуже активний рух транспорту, рухаючись колоною за кількома вантажівками, помітив потерпілу, ОСОБА_7 , яка вже перебувала на лінії проїжджої частини, однак не встиг вчасно загальмувати та вдарив потерпілу дзеркалом на рівні плеча, після чого потерпіла впала на проїзджу частину. Прибравши автомобіль із проїжджої частини, він пересвідчився в тому, що потерпіла є живою та викликав швидку та поліцію. Дочекавшись швидку, яка приїхала через 5-7 хвилин, потерпілу забрали до лікарні. Протягом лікування відвідував потерпілу та відшкодував витрати на лікування у сумі 14000 гривень. Щиро розкаявся, просив суворо не карати, а також не позбавляти права керувати транспортним засобом, оскільки має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка не працює та займається вихованням дітей. Також, він допомагає батькам у реалізації сільськогосподарської продукції, оскільки мати є інвалідом, а батько за станом здоров`я не може сидіти за кермом транспортного засобу.

Потерпіла ОСОБА_4 просила призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане із позбавленням волі. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, просила не позбавляти його права керування транспортними засобами. Також вказала, що 14 травня 2022 року близько 12:00 години, маючи намір перейти дорогу, побачила автомобіль, який почав пригальмовувати, вважаючи, що її пропускають, не дочекавшись до його повної зупинки, почала рух по пішохідному переходу, після чого нічого не пам`ятає. Прийшла до тями близько 17:00 години в лікарні. Обвинувачений, ОСОБА_5 , приходив у лікарню та відшкодував витрати на лікування.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає; йому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, зокрема, висновком експерта №22-2079 від 01 червня 2022 року; висновком експерта №22-2080 від 01 червня 2022 року; висновком експерта №22-3001 від 13 липня 2022 року, висновком експерта №57 від 15 червня 2022 року.

Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеною вину обвинуваченого та кваліфікує його дії за ч.2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Також, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті передбачено, що при призначені покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стані правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Крім того, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення визначено як низький. Суд враховує висновок органу пробації, щодо можливості виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі оскільки він не становить високої небезпеки для суспільства.

Також, суд враховує, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, який віднесено до категорії тяжких, особливості вчинення й обставини: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; усвідомлення обвинуваченим протиправності своєї злочинної поведінки, його поведінку після вчинення злочину та щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, думку потерпілої, яка претензій матеріального характеру не має, та вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч. 2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, та застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст.76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Санкція ч.2 ст. 286 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_5 передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23 грудня 2004 року, слідує, що у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами. Позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку. Однак призначення цього покарання особі, яка взагалі не мала права керувати транспортними засобами, є неможливим.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08 лютого 2018 року у справі № 361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 отримав посвідчення на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 у 2011 році.

При призначенні додаткового покарання, суд враховує те, що злочин був вчинений обвинуваченим шляхом порушення правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, за неуважності до дорожньої обстановки та її зміною, під час вчинення злочину обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, посвідчення на право керування транспортними засобами отримано у 2011 році, за весь цей час обвинуваченим допущено правопорушення ПДР під час здійснення повороту, поведінку потерпілої, та те, що дане додаткове покарання має не обов`язковий, а альтернативний характер, обвинувачений працює на посаді технолога ТОВ Агропрайм Холдинг, у судовому засіданні повідомив, що його робота фактично розташована у іншому населеному пункті, на відстані 65 км від дому, у полі, де відсутній загальний транспорт, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, а також допомагає батькам у реалізації вирощеної ними сільськогосподарської продукції, а тому, позбавлення його права керувати транспортним засобом потягне за собою втрату роботи та позбавить його сім`ю коштів для існування, а також унеможливить надання допомоги батькам.

У справі Бакланов проти Росії (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі Ізмайлов проти Росії (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт та заборону відчуження, накладені у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2022 року (єдиний унікальний номер справи 495/2866/22; провадження №1-кс/495/904/2022), слід скасувати, а майно, на яке накладено арешт слід повернути його власнику.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів, у відповідності до ч.2 ст. 124 КПК України, стягнути на користь держави із обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369 - 371, 373 - 375 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: пошкоджене праве бокове дзеркало заднього виду від транспортного засобу марки Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, яке передано до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, - повернути власнику.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 6040 (Шість тисяч сорок) гривень 64 копійки.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2022 року (єдиний унікальний номер справи 495/2866/22; провадження №1-кс/495/904/2022), на пошкоджене праве бокове дзеркало заднього виду від транспортного засобу марки Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 , білого кольору, а також заборону на відчуження автомобілю марки Ford Transit, державний номер НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1