Справа № 345/5128/21
Провадження № 11-кп/4808/313/22
Категорія ст.331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2022 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеним розміром застави відповідно до ухвали суду від 17.02.2022 у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 49620,00 гривень, терміном на 60 (шістдесят) календарних днів до 08.08.2022 включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2022 року, оскільки не погоджується з обраним йому запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини неприбуття не повідомив, заяв про розгляд провадження за його участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження з обвинувальними актами про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені п.п.1,5 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначеним розміром застави відповідно до ухвали суду від 17.02.2022

Розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та ризики, передбачені п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на даний час продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, в тому числі тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, і у разі визнання його винуватим ризик втечі для нього може бути менш небезпечним ніж призначене покарання і процедура його відбування, а також те, що ОСОБА_7 раніше оголошувався у розшук у кримінальних провадженнях, які на даний час перебувають на розгляді Калуського міськрайонного суду.

Зважаючи на вказане, а також враховуючи те, що ОСОБА_7 раніше судимий є підстави вважати, що він, перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Крім того суд правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень, оскільки він обвинувачується у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також він раніше судимий.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує тримання ОСОБА_7 під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 331,376,404,405,407,418,419,422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5