Справа № 216/2956/22
Провадження № 1-кп/216/670/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000124 від 28.07.2022 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь, АР Крим, українця, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, гранатометника 1 піхотного відділення 3 піхотного взводу 7 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 402 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 за №7, військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду гранатометника 1 піхотного відділення 3 піхотного взводу 7 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затвердження його Законом України №2102-IX Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» почав діяти воєнний стан в України.

Відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Проходячи військову службу у зазначеній посаді, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України Накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

У відповідності до ст. 37 Статуту військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, порядок віддання та виконання наказів та відповідальність за невиконання наказів начальника, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 24 червня 2022 року, близько 19 години 00 хвилин, у пункті тимчасової дислокації військової частини поблизу АДРЕСА_2 командиром 7 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 особовому складу 3 піхотного взводу цієї ж роти, у тому числі солдату ОСОБА_5 , доведено письмовий наказ начальника, а саме бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2022 за №47 про зайняття складом 7 піхотної роти рубежів оборони в районі населеного пункту АДРЕСА_3 , цілодобового спостереження за противником із завданням не допустити прориву противника, яке необхідно було виконати 25 червня 2022 року.

В подальшому, 25 червня 2022 року, близько 05 години 00 хвилин, командиром 7 піхотної роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 , на виконання наказу начальника - бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2022 за №47, особовому складу 3 піхотного взводу цієї ж роти, у тому числі солдату ОСОБА_5 , віддано усний наказ висунутись із населеного пункту Зеленодольськ в район населеного пункту Потьомкіне для подальшого зайняття рубежів оборони, визначених вказаним бойовим розпорядженням, та участі в оборонних діях в населеному пункті Потьомкіне.

Тоді ж, на виконання вказаних наказів командування, особовий склад роти, у тому числі ОСОБА_5 , у складі 3 піхотного взводу, убули в напрямку ВОП «Фінік» в районі АДРЕСА_1 для подальшого вирушення на бойові позиції визначеного рубіжу оборони для виконання вказаного бойового завдання.

Близько 08 годин 00 хвили 25 червня 2022 року, прибувши разом із особовим складом роти військової частини НОМЕР_1 до проміжного пункту до визначених бойових позицій, перебуваючи поблизу взводного опорного пункту «Фінік» в районі населеного пункту Потьомкіне, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, з мотивів боягузтва, без попередньої змови між собою групою осіб із трьома іншими військовослужбовцями цієї ж військової частини, матеріали кримінального провадження щодо яких виділені в окреме провадження, відкрито відмовився виконати накази начальника, а саме усний наказ командира 7 піхотної роти капітана ОСОБА_6 та бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2022 за №47 щодо зайняття визначеного рубіжу оборони із завданням не допустити прориву противника в районі населеного пункту Потьомкіне, про що відкрито заявив своєму прямому начальнику капітану ОСОБА_6 .

При цьому, внаслідок відмови виконати наказ начальника та бойове завдання, та їх невиконання, особовий склад 3 піхотного взводу виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії РФ без участі вказаних військовослужбовців.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, групою осіб без попередньої змови між собою.

Обвинувальний акт надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, укладену 28 липня 2022 року між прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_4 .

У підготовчому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 402 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення.

Прокурор в судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах вирішуваних питань, суд дійшов такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 402 КК України, а сааме непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану, групою осіб без попередньої змови між собою.

Встановлено, що сторони кримінального провадження уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України. При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини відповідно до ст. 470 КПК України, зокрема: характер і тяжкість обвинувачення, ступінь і характер сприяння підозрюваним у проведенні кримінального провадження, особу ОСОБА_8 , який за місцем проходження служби характеризується негативно, раніше не судимий, у подальшому бажає проходити військову службу та захищати суверенітет та територіальну цілісність України, а також наявності передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують його покарання у виді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_5 цілком розуміє роз`яснені йому права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Сторонами угоди узгоджена міра покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України, із врахуванням наявності низки обставин, які пом`якшують покарання, а саме того, що ОСОБА_5 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, беззастережно визнав свою винуватість.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем, а також враховуючи конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України, призначивши йому більш м`який вид покарання, не зазначений у санкції ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 402 КК України, а саме покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців із відбуванням на гауптвахті, як про це просять сторони угоди.

Узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що укладена угода про визнання винуватості не суперечить вимогам КПК та КК України, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним ОСОБА_5 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 53, 65-67, 69,75, 76, ч. 5 ст. 407 КК України, ст. ст. 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 липня 2022 року між прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000124 від 28 липня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 28 липня 2022 року покарання із застосуванням ст. ст. 60, 69 КК України у виді арешту строком на 6 (шість) місяців із відбуванням арешту на гауптвахті.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_5 не обирати.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення цього вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанціїі з суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1