Номер провадження: 11-кп/813/1745/22
Справа № 509/2555/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.08.2022 року, постановлену під час судового розгляду кримінального провадження №0002459, внесеного до ЄРДР 28.07.2018 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за п.6 ч.2 ст.115 КК України, -

установив

Оскаржуваною ухвалою Білгород-Днітровського міськрайонного суду Одеської області від 01.08.2022 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за п.6 ч.2 ст.115 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29.09.2022 року.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи наявність обвинувачення, тяжкість покарання, а саме те, що злочин, який інкримінує обвинувачення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічним позбавленням волі, враховуючи його вік та задовільний стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, те, що обвинувачений має постійне місце проживання на території смт. Сергіївка, враховуючи розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується ОСОБА_6 , а також те, що на даний час по кримінальному провадженню не допитані обвинувачений, потерпілі, свідки, те, що обвинувачений проживає у одному населеному пункті з потерпілими, свідчить про те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що унеможливлює запобігання ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби за місцем його реєстрації та проживання.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що:

- клопотання прокурора подане із порушенням визначених КПК України строків;

- ризики на які посилається сторона обвинувачення та суд в оскаржуваному рішенні відсутні, обвинувачення є необґрунтованими;

- судом, в порушення вимог ст.194 КПК України, без з`ясування та перевірки можливості обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, продовжив ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- суд не врахував докази сторони захисту, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні матір похилого віку та дружину, позитивно характеризується, а можливість тримання під вартою за віком та станом здоров`я не є підставою для продовження ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, суд фактично факимчно поклав тягар доказування зменшення чи відсутність ризиків на сторну захисту, тоді як обвинувачений утримується під вартою з травня 2019 року.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив здійснити розгляд за його відсутності, а прокурор, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення судового засідання не заявляв. Обвинувачений ОСОБА_6 до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги в його присутності не надсилав.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є таким, який застосовується у виключних випадках, тобто, коли застосування більш м`якого запобіжного заходу може завадити виконанню завдання кримінального провадження.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне вбивство з корисливих мотивів, що у відповідності до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК України, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, на даній стадії, зокрема при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України, питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує суд в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , а також існування ризиків переховування обвинуваченого від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, виправдовують продовження застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 не може не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, обставини кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд враховує позицію ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

Апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_6 на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, та тих потерпілих, які можливо необхідно буде додатково допитати, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на потерпілих та свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

Враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, скоєного з корисливих мотивів, дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ним інших кримінальних правопорушень та переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК. України

Відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченому у відповідності до ч.4 ст.183 КПК України альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Доводи захисника про неврахування судом першої інстанції стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів визнає неспроможними та такими, що спростовуються змістом оскарженої ухвали. Крім того, відповідної належної медичної документації щодо стану здоров`я обвинуваченого, в тому числі стосовно критичного стану його здоров`я, який виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту апеляційному суду не надано.

Таким чином, незадовільний стан здоров`я обвинуваченого стороною захисту не доведений, оскільки долучена захисником медична довідка датована 05.12.2019 року, вказувала про стабільний стан здоров`я обвинуваченого, та не підтверджує актуального його стану на даний час.

Доводи захисника про недотримання прокурором передбаченого законодавством строку на подання клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо обвинуваченого, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на те, що факт не дотримання прокурором строків подання до суду вказаного клопотання не свідчить про необґрунтованість чи незаконність оскаржуваної ухвали.

Доводи захисника про неправомірне врахування судом першої інстанції розміру майнової шкоди завданої кримінальним правопорушенням, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки згідно обставин кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні умисного вбивства з корисливих мотивів, а саме заволодіння грошовими коштами потерпілої у сумі 14000 грн.

Апеляційний суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, до затримання був працевлаштований, має позитивні характеристики за місцем роботи, однак вказані обставини хоча і знижують вищенаведені ризики, але не настільки, щоб надати можливості для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, на переконання апеляційного суду, такі обставини не є достатньо переконливими, щоб нівелювати ризики, встановлені судом першої інстанції..

Посилання сторони захисту на те, що на утриманні обвинуваченого знаходиться матір похилого віку та наявність нареченої, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказані обставини захисником не підтверджені документально.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, не встановлено, а стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, а тому вважає за необхідне звернути особливу увагу суду першої інстанції на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , свідчить про те, що кримінальне провадження, навіть враховуючи його складність, перебуває на розгляді суду першої інстанції протягом тривалого часу. Протягом цього часу обвинувачений тримається під вартою та судом неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу, але судовий розгляд ще не завершений.

Апеляційний суд вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.08.2022 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за п.6 ч.2 ст.115 КК України - залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції вжити відповідних заходів щодо розгляду зазначеного кримінального провадження у розумні строки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4