Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2194/22
Провадження № 1-кп/490/377/2022
У Х В А Л А

25 серпня 2022 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 /в режимі відеоконференції/

його захисника - ОСОБА_5

потерпілої - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000467 про обвинувачення

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Плетений Ташлик Маловисківського району Кіровоградської області, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

28 червня 2022 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України.

Після вивчення змісту обвинувального акту, доданих до його матеріалів, вислуховування прокурора та обвинуваченого суд дійшов такого.

А. Стосовно предмету кримінального провадження.

На розгляд суду надійшов складений 24 червня 2022 року старшим слідчим Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 та у той же день затверджений прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 обвинувальний акт, у якому викладена версія обвинувачення щодо вчинення злочину ОСОБА_4 .

1. Як зазначив автор обвинувального акту:

15.04.2022 приблизно о 22:00 год. ОСОБА_4 разом зі своїми колегами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 прибули на відпочинок до місця проживання потерпілого ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час вже перебував безпосередньо потерпілий.
Далі, у той же день, у період часу приблизно з 23:20 год. до 23:30 год., під час прийому їжі потерпілий ОСОБА_16 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у присутності вказаних осіб, у тому числі і ОСОБА_4 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, почав висловлювати свою прихильність на підтримку збройної агресії з боку російської федерації по відношенню до України. Однак, вказані висловлювання ОСОБА_16 працівниками Державної прикордонної служби України були припинені, та останній пішов відпочивати.
У свою чергу, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також направилися відпочивати кожен у свою кімнату, а ОСОБА_4 залишився у кімнаті, в якій відбувався прийом їжі зазначеними особами.
У подальшому, 16.04.2022, близько 04:00 год. (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), у ОСОБА_4 на ґрунті неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_15 , які виникли під час висловлювання останнім своєї прихильності до російської федерації та її збройної агресії до України, виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_15 , тобто на його умисне вбивство.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення вбивства ОСОБА_15 - ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись з потерпілим ОСОБА_15 в одній кімнаті за адресою: АДРЕСА_2 , взяв до рук закріплену за ним табельну вогнепальну зброю, а саме пістолет марки ПМ серії НОМЕР_1 , з досланим одним патроном калібру 9 мм. до патроннику та спорядженим магазином патронами 9 мм. в кількості 8 штук, всього в кількості 9 патронів калібру 9 мм, зняв запобіжник та переслідуючи мету позбавлення життя потерпілого. усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків, тобто смерті ОСОБА_15 , перебуваючи поряд із останнім, здійснив три постріли в тулуб, шию та кінцівки ОСОБА_15 , спричинивши тим самим йому вогнепальні поранення, одне з яких виявилось наскрізним вогнепальним пораненням шиї з ушкодженням анатомічних утворень шиї, нижньої щелепи, загальної сонної артерії з послідуючою гострою крововтратою, внаслідок чого потерпілий помер на місці вчинення злочину.

2. Вказані дії ОСОБА_4 органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням кваліфіковані за частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Б. Стосовно обставин, пов`язаних із вирішенням питання про призначення справи до судового розгляду.
.

1.В межах цього кримінального провадження будь-яких угод не укладено, через що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України є відсутніми.

2.Підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України на цей час також відсутні.

3. У наданому на розгляд суду обвинувальному акті орган досудового розслідування вказав, місце, час, дату та дії обвинуваченої, які, на думку органу досудового розслідування, мають ознаки кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність.
Сторони про наявність недоліків обвинувального акту, які здатні перешкодити початку судового розгляду, не посилаються.
Отже, наданий суду обвинувальний акт містить всі обставини, які необхідні для початку судового розгляду кримінального провадження.
Таке доводить, що підстави для повернення цього обвинувального акту, що передбачені пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, наразі також є відсутніми.

4. Це кримінальне провадження підсудне Центральному районному суду міста Миколаєва, заперечень проти такого сторонами не наведено.

Отже, підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 частини 3 статті 314 КПК України, в цьому випадку також є відсутніми.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 314, частини 1 статті 315 КПК України за такого справу необхідно призначити до судового розгляду, провівши задля цього підготовчі дії, що передбачені частиною 2 цієї статті.

В. Стосовно питань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду.

1. Під час підготовчого судового засідання обвинуваченому було роз`яснене його право просити про розгляд цього кримінального провадження колегією у складі трьох професійних суддів.

Проте, обвинувачений, будучи обізнаним про своє право на колегіальний розгляд цього кримінального провадження, від розгляду справи у такому складі відмовився та наполягав на розгляді справи суддею одноособово.

Інші учасники судового розгляду, а саме - захисник, прокурор та потерпіла - також вважали за доцільне розглядати цю справу суддею одноособово.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 31 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого це кримінальне провадження слід здійснювати суддею одноособово.

2. Далі, суд має відповідно до пункту 1 частини 2 статті 315 Кримінального Процесуального Кодексу України визначити дату та місце проведення судового засідання з розгляду цього кримінального провадження.

Враховуючи його предмет, навантаження суду та учасників кримінального провадження, а також оперативну обстановку у місті Миколаєві та пов`язані із нею особливості в організації роботи суду, суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд цього кримінального провадження на 26 вересня 2022 року на 11:00 годину.

3. При цьому враховуючи, що в цьому випадку про проведення закритого судового засідання сторони не просять, та передбачені законом підстави для такого є відсутніми, розгляд справи слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

4. Судове засідання у цьому кримінальному провадженні слід здійснювати за участі обвинуваченого, його захисника, прокурора та потерпілої.

Г. Стосовно застосування запобіжного заходу до обвинуваченого.

І......Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

В обґрунтування послався про те, що той обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та існують ризики того, що, перебуваючи на волі, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також - вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

ІІ……Захисник під час підготовчого судового засідання вважав заявлене прокурором клопотання таким, що не підлягає задоволенню; в свою чергу подав клопотання, у якому просив змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжного заходу на домашній арешт або визначити розмір застави, за умови внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з-під варти.

В обґрунтування послався про таке

1. Перелічені прокурором ризики або ж - не існують взагалі, або ж - їх ступінь є мінімальним.

1.1. Так, щодо вказаного прокурором ризику того, що обвинувачений може переховуватись від слідства або суду зазначив, що той є військовослужбовцем, з 2014 року бере участь у війні з Російською Федерацією, є військовозобов`язаним, має родину та міцні соціальні зв`язки та бажає продовжити військову службу.

З огляду на таке зауважив, що обвинувачений не має ані - наміру, ані - власно можливості зникнути на території України або ж - виїхати за її межі.

За такого цей ризик, на думку захисника, є мінімальним.

1.2. Вказаний прокурором ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення захисник вважав відсутнім, адже усі можливі докази є зібраними та долученими до матеріалів кримінального провадження; можливість їх вилучення або спотворення в таких матеріалах в ОСОБА_4 вочевидь є відсутньою.

1.3. Вказаний прокурором ризик незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні захисник також вважав відсутнім.

З цього приводу вказував про те, що жодна з осіб, вказана вказаних в обвинувальному акті, як свідки, не була безпосереднім учасником або ж - очевидцем - кульмінаційного моменту подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження; усі вони можуть лише зайвий раз надати відомості щодо умов, за яких був вчинений злочин, які ніким не заперечуються та заперечення яких є позбавленим сенсу.

Стосовно ж потерпілої зазначив, що впливати на неї немає жодного сенсу та такий вплив навряд чи матиме результат, адже потерпіла взагалі не є свідком подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження; до того ж - вона є матір`ю загиблого та її ставлення до скоєного змінитись не може. Принагідно зазначив, що обвинувачений відшкодував потерпілій витрати на поховання сина та намагається /шляхом направлення поштових переводів/ бодай частково відшкодувати їй моральну шкоду.

1.4. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином захисник вважав неконкретним та нічим не доведеним.

1.5. Ризик того, що обвинувачений продовжить вчиняти злочин, у вчиненні якого обвинувачується, захисник вважав взагалі надуманим, адже зі смертю потерпілого можливість продовження його /потерпілого/ вбивство вочевидь є відсутньою.

Ризик того. що обвинувачений може вчинити інший злочин, захисник також вважав недоведеним, адже той тривалий час проходить службу, характеризується виключно позитивно, має чисельні відзнаки та нагороди, жодного разу до подій, що розглядаються в межах цього кримінального провадження, протиправних дій не вчиняв.

Підсумовуючи, захисник вказував, що ступень ризиків, на запобігання яким покликаний запобіжний захід, характер висунутого обвинувачення та відомості про особу обвинуваченого дають підстави для задоволення поданого ним /захисником/ клопотання.

Також підкреслив, що якості обвинуваченого, зокрема - його бойовий досвід - мали б бути з більшою користю для держави використаними у разі, якби він брав участь у бойових діях, перебуваючи на волі, ніж у разі його перебування під вартою у цій справі.

ІІІ……Обвинувачений під час підготовчого судового засідання позицію свого захисника підтримав.

Окрім іншого, зазначив, що не заперечує тієї обставини, що є причетним до смерті ОСОБА_15 , в той же час не визнає достовірності викладених в обвинувальному акті мотивів вчинених ним дій.

Зокрема, ОСОБА_15 дійсно висловлював підтримку Російської Федерації, чим образив його /обвинуваченого/.

До того ж, він /обвинувачений/, дійсно взявши пістолет, не перевірив стан запобіжника на ньому та був певен у тому, що запобіжник перебуває у стані, що перешкоджає здійсненню пострілів.

Обвинувачений також приніс свої вибачення потерпілій ОСОБА_6 та зазначив, що відшкодував їй витрати на поховання та буде відшкодовувати їй моральну шкоду.

ІV……Потерпіла під час підготовчого судового засідання підтримала позицію прокурора, наполягаючи на тому, що ОСОБА_4 має нести відповідальність за скоєне ним вбивство її /потерпілої/ сина.

При цьому вона підтвердила, що отримала відшкодування витрат на поховання, а також - що обвинувачений висилає їй якісь кошти, які вона від нього "не приймає".

V......Вирішуючи клопотання прокурора та захисту, суд, окрім обставин, встановлених вище, враховує ще таке.

1. Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_17 від 18 квітня 2022 року відносно ОСОБА_18 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15 червня 2022 року.

Подальшими ухвалами того ж слідчого судді від 13 червня 2022 року Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 червня 2022 року строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений, зрештою, до 26 серпня 2022 року включно.

2. Під час застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя та суд виходили, зрештою, з наявності ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатись до дій щодо переховування від слідства та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, а також - вчинити інше кримінальне правопорушення.

3. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ) з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу на Україні безперервно діє військовий стан.

4. Наразі територія міста Миколаєва є наближеною до тимчасово окупованих територій, в зв`язку із чим піддається обстрілам артилерією та засобами повітряної атаки.

VІ......Вирішуючи заявлене прокурором клопотання, суд виходив з таких приписів діючого законодавства.

1. Відповідно до частини 1 статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під ставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

При цьому відповідно до частини 3 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя має переконатись, що жоден більш м`який, ніж запропонований слідчим, запобіжний захід не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

2. Відповідно до частини 1 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

Відповідно до статті 179 цього Кодексу особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 Кримінального Процесуального Кодексу України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Відповідно до частини 1 статті 182 Кримінального Процесуального Кодексу України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

При цьому відповідно до частини 5 цієї статті розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 181 Кримінального Процесуального Кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

3. Відповідно до статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
/частина 1/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
/частина 3/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема:

1)щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2)щодо злочину, який спричинив загибель людини;
/частина 4/

4. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності вказаних вище обставин та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

5. Відповідно до процитованих вище приписів статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України та норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

5.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

5.2. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.
"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання
При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецедентну практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

5.3. Європейський Суд з Прав Людини у своїй практиці обґрунтував підхід, відповідно до якого тримання особи під домашнім арештом, так само, як й триманні її під вартою, є позбавленням свободи у розумінні статті 5 Конвенції /див., окрім іншого, рішення у справах "Гуццарді проти Італії" (пункти 92 - 95); "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 103 - 110); "Корбан проти України (пункти 138 - 139) та інші/.

При цьому Європейський Суд з Прав Людини зазначає, що в більшості випадків домашній арешт передбачає меншу кількість обмежень та менший ступінь страждань та незручностей для затриманого, ніж звичайне ув`язнення у відповідній установі. Але цю обставину Європейський Суд з Прав Людини пов`язує з особливостями режиму, але - не з сутністю становища ув`язненого. /див., окрім іншого, рішення у справі "Бузаджі проти Республіки Молдова" (пункти 111 - 114); "Корбан проти України (пункти 138 - 139)/

5.4. Відповідно до правової позиції, що сформована Європейським Судом з прав людини, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Також суд вказав, що пункт 3 статті 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Європейський суд з прав людини судом також відзначає, що "ризик втечі або уникнення правосуддя" зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти.

Далі відзначається, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання".

/див. рішення у справі "Тодоров проти України" від 12.01.2012 року, "Пунцельт проти Чехії", "Харченко проти України" та інші/

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (рішення від 26.06.1991 року), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п.51).

5.5. Відповідно до статті 2 Конвенції право кожного на життя охороняється законом та нікого не може бути умисно позбавлено життя.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Андронікоу та Константіноу проти Кіпру", передбачене статтею 2 Конвенції право на життя «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини перше речення статті 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні з загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує «гарантування кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Kaya v. Turkey», 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя.
Для того, щоб розслідування стверджуваного незаконного вбивства було ефективним воно має бути здатне привести до встановлення обставин смерті людини та встановлення і покарання відповідальних осіб
Прогалини ж у розслідуванні, які підривають його здатність встановити причину смерті або відповідальних осіб, чи то прямих виконавців створюють ризик недодержання такого стандарту.
/див. рішення Європейського суду з прав людини у справах

«Муравська проти України» «Гонгадзе проти України», «Шевченко проти України», "Меркулова проти України" та інші/

VIІ…...З огляду на ці приписи діючого законодавства суд, повертаючись до обставин розгляду цього кримінального провадження, відзначає таке.

Стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину обвинуваченим.

1. Оскільки по справі лише завершене підготовче провадження, наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_19 у вчиненні злочину, що йому інкримінується на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж тримання обвинуваченого під вартою наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

2. До того ж, з огляду на позицію обвинуваченого у справі, суд відзначає таке.

2.1. Припущення органів досудового розслідування у частині того, що в цьому випадку злочин відносно ОСОБА_15 був вчинений є обґрунтованим, адже факт його насильницької смерті сумнівів не викликає.

2.2. Припущення органів досудового про причетність ОСОБА_4 /тією чи іншою мірою/ до смерті ОСОБА_15 , самим обвинуваченим не заперечується; обвинувачений заперечує лише спрямованість свого умислу під час вчинення дій відносно ОСОБА_15 ..

Але твердження органів досудового розслідування про те, що під час заподіяння смерті ОСОБА_15 обвинувачений діяв умисно з вказаних автором обвинувального акту мотивів наразі не може бути ані - спростованим, ані - відкинутим.
Що ж стосується заперечень обвинуваченого, то результати їх перевірки можуть знайти своє втілення лише у вироку суду по суті висунутого йому обвинувачення та не можуть аналізуватись під час вирішення питання про доцільність його перебування під вартою.

Отже, висунута ОСОБА_4 "підозра" для мети вирішення питання про обрання запобіжного заходу є "обґрунтованою".

Стосовно наявності передбачених законом ризиків.

1. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

1.1. Наявність цього ризику наразі випливає з того, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти життя людини за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а строк його перебування під вартою наразі не є домірним покаранню, що загрожує йому у разі визнання його винним за вироком суду.

1.2. Посилання захисника про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та обов`язків у суспільстві не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, як докази відсутності або істотного зменшення ризику, що аналізується.

Так, ці посилання наведених вище висновків суду щодо наявності цього ризику не спростовують, адже не спростовують обставин, на яких ґрунтуються ці висновки.

2. Попередніми ухвалами суду встановлена також наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити новий злочин.

2.1. Наявність такого ризику підтверджується, на цій стадії процесу, головним чином тим, що характер висунутої підозри, відповідно до вимог діючого законодавства, свідчить про те, що запобігти вчиненню обвинуваченим нових злочинів можливо лише шляхом його тривалого перебування в умовах позбавлення свободи.

Наразі ж строк перебування обвинуваченого в таких умовах не є домірним визначеному законом строку, що є необхідним для його виправлення.

2.2. Посилання захисту про попередню бездоганну поведінку обвинуваченого не можуть бути покладеними в підґрунтя судового рішення, як докази відсутності ризику, наявність якого аналізується.

Так, попередньо здобутий обвинуваченим життєвий доказ та отримані ним в зв`язку з таким досвідом позитивні якості не завадили йому вчинити дії, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

Та таке само по собі не дає підстав стверджувати, що ці ж якості завадять йому вчинити нові злочини.

3. Попередніми ухвалами суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Але наявність цього ризику на цій стадії кримінального провадження суд вважає недоведеною.

3.1. Так, сторони, зокрема - обвинувачення - погоджуються із тим, що вказані в обвинувальному акті свідки не були очевидцями кульмінаційного моменту подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

За такого суд погоджується із міркуваннями захисту про те, що вплив на цих осіб вочевидь є позбавлений будь-якого сенсу.

3.2. Суд також погоджується й з твердженнями захисту про те, що в цьому кримінальному провадженні також позбавленим сенсу є й протиправний вплив на потерпілу.

Так, в дійсності потерпілій не відомі обставини кульмінаційного моменту подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження. До того ж, вона є матір`ю ОСОБА_15 , з огляду на що підстави вважати, що її ставлення до скоєного зміниться, також є відсутніми.

Окрім того суд враховує продемонстроване обвинуваченим ставлення до потерпілої, а саме - те, що він вживає доступні йому заходи для відшкодування завданої тій матеріальної шкоди, а також - використовує судові розгляди для принесення вибачень перед потерпілої. Та таке ставлення із вчиненням протиправного впливу на неї не є сумісним.

4. Прокурор стверджує, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В обґрунтування такого посилається про те, що не всі пулі та гільзи від патронів, якими були здійснені постріли в бік ОСОБА_15 , а також - про те, що після його затримання в його одязі була виявлена гільза, яка не була виявлена під час його особистого обшуку.

Але ці посилання прокурора суд вважає такими, що не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

4.1. Так, наразі у справі складений обвинувальний акт, який направлений на розгляд суду.

Таке само по собі означає, що прокурор визнав наявні у справі докази достатніми для підтвердження висунутого обвинувачення.

Та таке з посиланнями прокурора про можливість відшукування інших доказів, які мають істотне значення для справи не є сумісним.

4.2. Далі, надані суду матеріали кримінального провадження вказують про те, що обвинувачений вчинив злочин біля 04:00 години 16 квітня 2022 року та був затриманий у той же день о 07:05 годині.

При цьому огляд місця події проводився у той же день протягом періоду з 06:13 до 06:32 годин.

Та таке вказує, що після вчинення злочину обвинувачений мав у своєму розпорядженні біля 02 годин часу.
За такого він, будучи працівником правоохоронних органів та маючи достатній досвід, об`єктивно мав можливість знищити вказані прокурором пулі та гільзи саме протягом цього періоду; необхідність у подальшому їх переховуванні /зокрема - під час розгляду справи судом/ же вочевидь є відсутньою.

4.3. Далі, наразі з моменту вчинення злочину сплинуло вже більше чотирьох місяців, що само по собі унеможливлює збереження вказаних прокурором доказів поза матеріалами кримінального провадження.

Тим більше не є за спливом такого періоду можливим для обвинуваченого їх відшукання та знищення з огляду на те, що місце стверджуваного злочину є житлом іншої особи та не перебуває у його / ОСОБА_4 / використанні.

4.4. Посилання прокурора про невдало проведений особистий обшук обвинуваченого взагалі відношення до ризику, що аналізується, не мають.

Наведене у сукупності доводить, що ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів наразі є відсутнім.

5. Прокурор стверджує, що наразі існує ризик того, що обвинувачений може продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Але ці посилання є недолугими, адже кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , вочевидь є вичерпаним.

Отже, цей ризик наразі є відсутнім.

6. Прокурор стверджує, що обвинувачений може перешкодити кримінальному провадженню "іншим чином".

В обґрунтування такого посилається про те, що той, будучи обізнаним про зміст матеріалів досудового розслідування, "може вжити заходів до перешкоджання об`єктивності досудового розслідування".

6.1. В той же час, досудове розслідування наразі є завершеним, отже - вжиття заходів для перешкоджання його перебігу вочевидь не є можливим.

6.2. До того ж, посилання прокурора, що аналізуються, є надто загальними, через що не можуть бути перевірені судом.

Отже, ці посилання прокурора не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

Стосовно можливості запобігти встановленим судом ризикам шляхом обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

1. Вирішуючи питання про можливість запобігти встановленим судом ризикам шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд виходе з сутності таких ризиків.

З огляду на таке суд відзначає, що встановленим судом ризикам вчинення обвинуваченим нових злочинів об`єктивно неможливо запобігти інакше, ніж шляхом обмеження свободи ОСОБА_4 ..

2. Суд також відзначає, що такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання, та застава не є здатними забезпечення виконання мети запобіжного заходу в цьому випадку.

2.1. Так, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не передбачає ані - утримання особи /що є необхідним для запобігання ризику зникнення обвинуваченого/, ані - контролю за його поведінкою /що є необхідним для запобігання ризику вчинення ним нових злочинів/.

2.2. Запобіжний захід у вигляді застави ж передбачає можливість запобігти ризику втечі обвинуваченого, але - не передбачає заходів щодо запобігання ризику вчинення ним нових некорисливих злочинів.

3. Застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки в цьому випадку не є можливим через відсутність в обвинуваченого поручителів.

4. Стосовно ж можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд відзначає таке.

Наразі строк тримання обвинуваченого в умовах обмеження свободи становить лише 04 місяці 09 днів.

Такого строку ж вочевидь недостатньо для вирішення питання про те, чи є поведінка обвинуваченого такою, що дозволяє пом`якшити режим обмеження його свободи.

Отже, посилання захисту про можливість застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт, наразі є передчасними.

Спростування заперечень захисту.

1. Неможливість покладення міркувань захисту у підґрунтя судового рішення здебільшого доведена вище.

2. Додатково на спростування посилань захисту суд відзначає наступне.

2.1. В цьому випадку публічний інтерес полягає ні в чому іншому, як у захисті громадян та суспільства від свавільних дій щодо позбавлення життя.

При цьому, як зазначається у процитованих вище рішеннях Європейського суду з прав людини, здійснення такого захисту утворює фундамент демократичного суспільства, відсутність такого захисту позбавляє можливості для існування саме такого суспільства.

Держава ж є зобов`язаною захищати право на життя своїх громадян, такий захист становить мету її діяльності та зміст її /держави/ обов`язку

2.2. З огляду на таке посилання захисту про те, що обвинувачений може принести користь держави у разі її /держави/ захисту від збройної агресії є неприйнятними.

Так, в цьому випадку обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні навмисного вбивства, тобто - злочину, спрямованого на головну мету діяльності держави, що з її /держави/ захистом не є сумісним.

В зв`язку з таким суд доходе висновку про те, що підстави для зміни обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу є відсутніми, а його належну процесуальну поведінку можливо забезпечити лише шляхом подальшого застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Отже, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 314, 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбачених частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України - прийняти до провадження Центрального районного суду міста Миколаєва.

2.Здійснювати розгляд цього кримінального провадження одноособово.

3.Призначити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального Кодексу України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 26 вересня 2022 року на 11:00 годину.

4.Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 24 жовтня 2022 року включно.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ = ОСОБА_20 =