Справа № 191/3589/20
Провадження № 1-кп/191/284/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, українець, громадянин України, освіта середня спеціальна, не працює, не одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, 2012 та 2016 року народження, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Васильківка Дніпропетровської області, громадянин України, українець, освіта середня спеціальна, не працює, не одружений, інвалід ІІ групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 та малознайомим їм ОСОБА_7 24.09.2020 о 20 годині 32 хвилини, знаходячись на ст. Васильківка Придніпровської залізниці, що у Васильківському районі Дніпропетровської області здійснили посадку у приміський поїзд № 6135 сполученням «Чаплине-Синельникове-1» та почали слідувати до ст. Синельникове-1 Придніпровської залізниці.
В цей же день, 24.09.2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилин після спільного розпиття спиртних напоїв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з потерпілим ОСОБА_7 вийшли до тамбуру третього вагону з хвоста приміського поїзду № 6135 сполученням «Чаплине-Синельникове-1».
Знаходячись у вищезазначеному місці ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , діючи у групі осіб, реалізуючи раніше виниклий спільний прямий злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, згідно якого ОСОБА_5 наніс не менше трьох ударів правою рукою стуленою в кулак в область обличчя та голови ОСОБА_7 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: садна шкіри тім`яної ділянки голови посередині та синця нижнього повіка лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; забитої рани шкіри ділянки лівої брови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
сля чого, Вино Після чого, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати спільний прямий злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з внутрішньої кишені піджаку, в який був одягнений потерпілий, відкрито викрав мобільний телефон «Ulefone Armor Х5 NFC 3/32 ГБ 5000 мАч 4G Black» в корпусі чорного кольору, в свою чергу ОСОБА_6 , знаходячись поруч і спостерігаючи за діями співучасника злочину та навколишньою обстановкою з метою попередити останнього у випадку появи сторонніх осіб та надати допомогу ОСОБА_5 у вилученні майна потерпілого, якщо останній чинитиме активний опір.
Після відкритого протиправного заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_7 , з метою доведення свого спільного злочинного умислу до кінця, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, викраденим майном розпорядились за власним розсудом.
Таким чином, вчиненими діями ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 сричинили потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 2374 грн. 40 коп.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав частково та пояснив, що не мав умисел на заволодіння телефоном потерпілого та не визнає попередньої змови групою осіб, інші обставини вчиненого злочину визнає, все було так, як викладено в обвинувальному акті та так, як пояснив потерпілий. Також пояснив, що 24.09.2020 року приблизно о 21.30 г з ОСОБА_6 чекали на пероні електричку, щоб їхати в с. Роздори до друга. На пероні познайомилися з потерпілим, який запропонував купити спиртного, на що вони погодилися. У вагоні електрички розпивали втрьох спиртне, двічі виходили в тамбур курити, коли втретє вийшли в тамбур курити, потерпілий на їх адресу виражався нецензурними словами. Він цього не витримав та наніс потерпілому удар кулаком в область обличчя, а саме, в область брови, після чого потерпілий почав пригинатися та піднімати обидві руки, якими нібито хотів закрити обличчя, але йому здалося, що останній хотів його вдарити, тому він вдарив його двічі кулаком в область тулуба. ОСОБА_6 весь час стояв поруч біля дверей тамбура та нічого не робив. Яким чином опинився в його руці мобільний телефон потерпілого, пояснити не може. Після того як потерпілий вийшов з тамбура у вагон, він передав телефон ОСОБА_6 і з тамбура пішов вперед по вагону, а ОСОБА_6 пішов за ним, а вслід за ОСОБА_6 пішов і потерпілий. Дійшовши до першого вагону, побачили контролерів, які почали телефонувати, і в цей час ОСОБА_6 почав уходити з вагону і за ним пішов потерпілий. Останній у нього питав куди дівся телефон, на що він сказав, що у нього не має телефону. Чому він передав телефон ОСОБА_6 пояснити не може. Потім з ОСОБА_6 вони вийшли на ст. Роздори та після їх затримання працівниками поліції, ОСОБА_6 на їх прохання видав телефон. Попередньої змови з ОСОБА_6 на заволодіння телефоном не було. Пояснив, що сплачує аліменти на двох дітей, на даний час проживає з співмешканкою та донькою ОСОБА_8 . Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що вину визнає частково, так як він не наносив ударів потерпілому, не мав умислу на заволодіння його телефоном та не було з ОСОБА_5 попередньої змови. Інші обставини злочину визнає таким чином як пояснив обвинувачений ОСОБА_5 , з яким він перебуває у дружніх відносинах та конфліктів між ними не було. Також пояснив, що, знаходячись в тамбурі вагону, ОСОБА_5 , передаючи йому телефон, сказав, щоб він поклав його собі в кишеню. На ст. Роздори ОСОБА_5 вийшов з першого вагону з голови електрички, а він вийшов з того вагону, де вони з потерпілим розпивали спиртне. Після того як вийшли на ст. Роздори, він помітив, що це не ОСОБА_5 телефон. Потім він витягнув з телефону сім-карту, оскільки боявся, що у нього в кишені крадений телефон, при цьому ОСОБА_5 стояв поруч та нічого йому не казав. Сидячи на лавочці з ОСОБА_5 на ст. Роздори, вони розпивали спиртне і до них підійшли працівники поліції та потерпілий, на прохання яких він дістав з кишені 2 своїх телефони та один телефон в корпусі чорного кольору, на який потерпілий вказав, що він належить йому. Після цього вони були затримані працівниками поліції. Знаходячись в тамбурі вагону та в момент нанесення ударів ОСОБА_5 потерпілому, останній не витягував з кишені потерпілого мобільний телефон. Чому він вчиняв такі дії пояснити не може, оскільки все відбувалося швидко. В тамбурі вагону він не вчиняв відносно потерпілого жодних дій, не спостерігав за обстановкою, не мав на меті допомагати ОСОБА_5 у вилученні телефону потерпілого, а просто стояв та курив. Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що в 2020 році, точної дати не пам`ятає, познайомився на пероні ст. Васильківка з обвинуваченими, які запропонували за спільні кошти купити горілки. Він дав гроші, один з обвинувачених купив горілку, яку вони потім розпивали у вагоні електрички. Під час їхнього перебування на пероні обвинувачені бачили, що в нього є кошти та бачили його мобільний телефон, оскільки він розмовляв з матір`ю. Під час розпиття спиртного втрьох виходили в тамбур вагону курити. Перебуваючи в тамбурі, ОСОБА_5 наніс йому кулаком в область брови приблизно 3 5 ударів, після чого він намагався зайти у вагон, а обвинувачені побігли з тамбуру до першого вагону. Перевіривши кишені свого піджаку, де лежав його мобільний телефон, помітив його відсутність, тому наздогнав обвинувачених в першому вагоні, в якому перебували кондуктори, та натиснув на кнопку сигналу та повідомив машиністу про викрадення мобільного телефону та щоб останній не відчиняв на зупинці двері. ОСОБА_5 сказав, що телефону у нього не має. Коли кондуктор намагалася подзвонити на його номер телефону, то в цей час ОСОБА_6 побіг в кінець поїзду, а ОСОБА_5 залишився стояти поруч з ними. Потім на ст. Роздори в його присутності та присутності ОСОБА_5 працівники поліції у ОСОБА_6 знайшли його телефон Armor X5 без сім-картки. Також доповнив, що під час нанесення йому ударів закривав руками голову, бо злякався та відчув небезпеку за своє життя, а тому не помітив яким чином у ОСОБА_5 опинився мобільний телефон, можливо він випав з кишені його піджаку та ОСОБА_5 міг підняти його, вже точно не пам`ятає. ОСОБА_6 просив у нього вибачення, але він вибачив обох обвинувачених. Оскільки вони мають дітей, то просив обрати їм міру покарання, не пов`язану з реальним позбавленням волі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченими не має ніяких відносин. На той час працювала провідником-касиром. Під час перевірки квитків по вагонам бачила потерпілого та двох обвинувачених, які перебували у вагоні приблизно наприкінці потягу. Через деякий час до першого вагону, в якому знаходилася вона та інший провідник, прийшов потерпілий з розбитим носом і повідомив, що обвинувачені його побили в той час, коли вони втрьох курили в тамбурі вагону, та що один з них викрав у нього мобільний телефон. Потім вслід за потерпілим до першого вагону прийшли обвинувачені, які сказали, що телефону не брали. Потім потерпілий попросив у її напарниці ОСОБА_10 телефон, щоб викликати поліцію. Після цього ОСОБА_10 почала дзвонити на номер телефону потерпілого і одразу один з обвинувачених почав виходити з вагону та сказав потерпілому йти за ним та він покаже де лежить його телефон. Після того як потерпілий пішов за ним, він повернувся та сказав, що телефон йому не повернули. Також потерпілий повідомив, що знаходячись в тамбурі вагону, де було темно, у скло він побачив як один з обвинувачених почав замахуватися на нього, але він встиг лише захистити себе своєю рукою. Потім обвинувачені вийшли на ст. Роздори, а потерпілий залишився з ними в першому вагоні та вийшов на ст. Синельникове.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченими не має ніяких відносин. В той день працювала провідником-касиром з напарницею ОСОБА_9 . Знаходячись у першому вагоні, до них прийшов потерпілий, на обличчі якого була кров, та повідомив, що обвинувачені забрали в нього телефон та між ними була бійка. Після цього в перший вагон прийшли обвинувачені та сказали, що телефону у потерпілого не брали. Потім потерпілий попросив телефон подзвонити в поліцію. Коли вона почала дзвонити на номер телефону потерпілого, почула сигнал виклику, а обвинувачені одразу почали виходити з вагону, при цьому нічого не пояснюючи. Потерпілий пішов за ними, а коли повернувся, то сказав, що телефон йому не повернули. Потерпілий вийшов на ст. Синельникове.

Вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується показаннями потерпілого, свідків, наданими ними в судовому засіданні, та письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, згідно якого ОСОБА_7 повідомив, що 24.09.2020 року близько 20.50 г невстановлені особи, перебуваючи в одному з вагонів електропотягу сполученням «Чаплино-Синельникове-1», відкрито, із застосуванням фізичної сили заволоділи мобільним телефоном марки Armor X5 чорного кольору з сім-картою НОМЕР_1 (т. 2 а. с. 9);
довідкою Синельниківської ЦМЛ № 4109 від 25.09.2020 року, згідно якої 24.09.2020 року о 23.20 г до лікарні звернувся ОСОБА_7 , 1967 р.н., у якого виявлено забиту рану надбрів`я дуги зліва, був у стані алкогольного сп`яніння (т. 2 а. с. 11);
протоколом огляду місця події, а саме, території залізничного вокзалу ст. Роздори Синельниківського району, де була зупинка електропотягу сполученням «Чаплино-Синельникове-1» (т. 2 а. с. 12);
заявою ОСОБА_6 від 24.09.2020 року, згідно якої він добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки Armor X5 чорного кольору (т. 2 а. с. 16);
протоколом огляду місця події, згідно якого в приміщенні Синельниківського ВП було оглянуто мобільний телефон марки Armor X5 чорного кольору, який не мав сім-картки (т. 2 а. с. 17-18);
постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання, а саме, вилученого згідно протоколу огляду місця події від 24.09.2020 року мобільного телефону марки Armor X5 чорного кольору, який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 23-24);
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 за зовнішніми ознаками впізнав особу, зазначену на фотознімку № 2 ОСОБА_5 , яка 24.09.2020 року в електропотязі відкрито викрала його мобільний телефон (т. 2 а. с. 25 27);
протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 за зовнішніми ознаками впізнав особу, зазначену на фотознімку № 1 ОСОБА_6 , яка 24.09.2020 року в електропотязі відкрито викрала належне йому майно (т. 2 а. с. 28 30);
протоколом проведення слідчого експерименту, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 пояснив та показав обставини кримінального правопорушення, а саме, 24.09.2020 року приблизно о 21.40 г він знаходився у вагоні електропотягу сполученням «Чаплино-Синельникове-1», де один з чоловіків наніс йому тілесні ушкодження при наступних обставинах: коли вони втрьох зайшли до тамбуру (крупніший чоловік стояв спиною до тамбурних дверей) і потерпілий в цей час правою рукою відчиняв праву половину тамбурних дверей і крупніший чоловік робить розворот через ліве плече та кулаком правої руки наносить йому один удар в область лівої брови. Від цього у потерпілого була розсічена брова та пішла кров, але рівновагу він не втратив. Далі цей чоловік продовжив наносити йому удари кулаком правої руки в область голови зліва (лівого вуха, скроневу та потиличну області) та в область чола (всього наніс не менше 7 ударів). В момент нанесення ударів він намагався закрити голову лівою рукою, оскільки правою рукою тримався за тамбурні двері. Також в момент нанесення ударів він хотів прорватися вперед, щоб дати відсіч цьому чоловіку та другий чоловік, який стояв в тамбурі ліворуч, підбіг до нього та почав його штовхати в салон та схопився за його піджак. В цей час чоловік, який наносив удари, поліз до лівої внутрішньої кишені його піджаку та вийняв звідти мобільний телефон. Потім другий чоловік, який тримав його, відштовхнув, і вони одразу побігли в сторону першого вагону з голови потягу (т. 2 а. с. 96 98);
висновком судово-медичної експертизи № 207 від 06.10.2020 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 встановлено: садно шкіри тім`яної ділянки голови посередині; забита рана шкіри ділянки лівої брови; синець нижнього повіка лівого ока. Судово-медичні експертні дані щодо наявності, численності та локального характеру, встановлених тілесних ушкоджень голови і обличчя, локалізації їх в різних анатомічних ділянках голови, свідчать за те, що вони є наслідком тупої травми та спричинені не менш як 3-ма динамічними (ударними) навантаженнями тупого твердого травмуючого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, що в даному конкретному випадку, не виключає механізму спричинення, викладеному в постанові слідчого і самим обстеженим, тобто дії кистей рук людини, стулених в кулак, або будь-яких інших предметів з подібними властивостями контактуючої частини. Також, вказані експертні дані щодо характеру виявлених ушкоджень, не суперечать строкам спричинення, вказаним постановою слідчого і самим обстеженим, тобто 24.09.2020 року. На момент проведення експертизи, встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна шкіри тім`яної ділянки голови посередині та синця нижнього повіка лівого ока, за своїм характером відносяться до категорії легких; ушкодження у вигляді забитої рани шкіри зовнішнього кінця лівої брови відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (т. 2 а. с. 100 101);
висновком судово-медичної експертизи № 208 від 06.10.2020 року, згідно якого судово-медичні експертні дані щодо характеру, численності та локалізації встановлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень голови і обличчя, не повністю відповідають механізму їх спричинення, викладеному у протоколі проведення слідчого експерименту від 06.10.2020 року за участі самого потерпілого, а саме не виключають ймовірності їх спричинення ударами кулака в ділянку лівої брови та чола, як зазначає потерпілий (т. 2 а. с. 103 104);
висновком судово-товарознавчої експертизи № 3743/20 від 28.10.2020 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону «Ulefone Armor Х5 NFC 3/32 ГБ 5000 мАч 4G Black» в корпусі чорного кольору, придбаного в 2016 році, на момент вчинення кримінального правопорушення, тобто станом на 24.09.2020 року, становила 2374,40 грн. (т. 2 а. с. 107 109);
протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 , яке фіксувалося на відеокамеру, було оглянуто в судовому засіданні, з якого встановлено, що ОСОБА_5 пояснив та показав обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме, на пероні зустріли потерпілого, з яким в потязі вживали алкогольні напої. Він наніс потерпілому удар в область обличчя та 2 удари в область тулубу, а потім, стоячи позаду потерпілого, обхватив руками його спину і рукою витягнув з його кишені телефон, який передав ОСОБА_6 та який в цей час стояв збоку. ОСОБА_6 витягнув з телефону сім-карту (т. 2 а. с. 112 113);
протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 , яке фіксувалося на відеокамеру, було оглянуто в судовому засіданні, з якого встановлено, що ОСОБА_6 пояснив та показав обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме, втрьох вийшли в тамбур курити та між ними почалася словесна перепалка, яку почав потерпілий. ОСОБА_5 вдарив потерпілого один раз, від чого останній похилився та він його притримав, а ОСОБА_5 знову двічі вдарив потерпілого, після чого ОСОБА_5 витягнув з кишені піджаку останнього телефон та передав йому. Оскільки він був у стані алкогольного сп`яніння, то одразу не повідомив, що телефон у нього. Після цього вони пішли вперед по вагону і вслід за ними пішов потерпілий, який просив їх повернути йому телефон. Потім він та ОСОБА_5 вийшли на ст. Роздори і він витягнув сім-карту з телефону, але навіщо це зробив, вже не пам`ятає (т. 2 а. с. 114 115).
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює зазначені докази як належні, допустимі, достовірні та взаємопов`язані.

Згідно п. п. 6, 9 Пленуму ВСУ № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій як злочин проти власності - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний
із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або
з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в
частині першій цієї статті. Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я
особи, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні. Небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння
потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. Отже, розбій є нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, який обов`язково повинен виявлятися в психологічному або фізичному насильстві, яке здатне подавити волю потерпілого та примусити його передати майно винному. Вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб має місце тоді, коли розбій спільно вчинили двоє чи більше осіб, які раніше, до початку розбою, домовились про спільне його вчинення, і розподілення функцій виконання тут не має значення.

Доводи обвинувачених про те, що вони не мали попередньої змови про вчинення нападу на потерпілого з метою заволодіння його телефоном, поєднане із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я особи, є безпідставними, оскільки спростовані вищевказаними належними та допустимими доказами, які повністю узгоджуються між собою та свідчать про те, що дії обвинувачених були об`єднані спільним умислом на вчинення розбою відносно потерпілого при встановлених судом обставинах, адже обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись в тамбурі вагону поруч з обвинуваченим ОСОБА_5 , під час вчинення ним вищевказаних протиправних дій відносно потерпілого, спостерігав, не намагався зупинити ці дії та, взявши у обвинуваченого ОСОБА_11 телефон, який він витягнув з кишені піджаку потерпілого та передав йому, поклав телефон собі в кишеню, після чого витягнув з нього сім-карту. Крім того, з показань потерпілого та свідків вбачється, що обвинувачені, перебуваючи з ними в першому вагоні електропотягу, не зізналися в тому, що ОСОБА_5 витягнув з кишені піджаку потерпілого телефон та передав одразу ОСОБА_6 , та в той час коли провідниця намагалася зі свого телефону дзвонити на номер телефону потерпілого, обвинувачені, нічого не пояснюючи, одразу вийшли з вагону. Дані обставини свідчать також про те, що вони мали спільну мету на заволодіння майном потерпілого.

Часткове визнання обвинуваченими своєї вини суд розцінює критично, їх позиція є одним із способів захисту від пред`явленого їм обвинувачення та їх бажання зменшити ступінь своєї вини або ж взагалі уникнути відповідальності за вчинене. Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що він не спричиняв потерпілому тілесних ушкоджень, то вони не спростовують висновків суду щодо наявності в його діях умислу на вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, та не знижують ступінь його відповідальності у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що в діях обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особи винних, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, обвинувачені на обліку у лікарів нарколога та психіатра на перебувають, за місцем проживання характеризуються позитивно, ОСОБА_5 раніше не судимий, має трьох малолітніх дітей, ОСОБА_12 , 2012 р.н., ОСОБА_13 , 2016 р.н. та ОСОБА_14 , 2021 р.н., відповідно довідок Васильківського відділу ДВС на утримання ОСОБА_15 та Артема сплачує аліменти, відповідно довідок Міністерства Оборони України Військової частини перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 05.04.2022 року, приймав безпосередньо участь у бойових діях, за час проходження військової служби характеризується позитивно, обвинувачений ОСОБА_6 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, з 23.04.2019 року перебуває на «Д» обліку (інвалід ІІ групи) з діагнозом МРТБ легень, 4 категорія (ВДГБ), потерпілий ОСОБА_7 жодних претензій до обвинувачених не має, вибачив їх, майно йому повернуто працівниками поліції.

Пом`якшуючих покарання обставин згідно положень ст. 66 КК України судом не встановлено.

В якості обтяжуючих покарання обставин згідно положень ст. 67 КК України суд враховує вчинення обвинуваченими злочину в стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи вищевказані обставини, а також позицію потерпілого з приводу призначення обвинуваченим міри покарання, суд вважає, що виправлення обвинувачених неможливо без їх ізолювання від суспільства, а покарання їм повинно бути обрано необхідне та достатнє для їх виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України.

Крім того, в підтвердження даної позиції Європейський суд з прав людини, практика якого у відповідності до ст. 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі „Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Доля речових доказів підлягає вирішенню згідно ст. 100 КПК України.

Питання щодо стягнення з обвинувачених процесуальних витрат на залучення експерта підлягає вирішенню згідно ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368 371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Визнати винними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначити їм покарання кожному окремо у вигляді 7 (семи) років 8 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід засудженим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не обирався.

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_3 , на користь судового експерта ОСОБА_16 , р/р: НОМЕР_4 , ІНН НОМЕР_5 , витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 3743/20 від 28.10.2020 року в розмірі 150 (сто п`ятдесят) гривень.
Стягнути з засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт № НОМЕР_6 , на користь судового експерта ОСОБА_16 , р/р: НОМЕР_4 , ІНН НОМЕР_5 , витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 3743/20 від 28.10.2020 року в розмірі 150 (сто п`ятдесят) гривень.
Речові докази, що знаходяться під зберігальною розпискою у потерпілого ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 24) передати в його власність.

На вирок може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд в строк 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1