Справа № 191/4036/21
Провадження № 1-кп/191/244/21
У Х В А Л А
іменем України

20 липня 2022 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове кримінальне провадження № 0000590 від 08.10.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду від 12.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, який в подальшому судом було неодноразово продовжено.

Так, ухвалою суду від 09.06.2022 року ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 07.08.2022 року включно.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, не має постійного місця роботи та навчання, утриманців не має, тобто за місцем проживання у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, на розгляді Синельниківського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні аналогічних злочинів, що свідчить про системний характер злочинів та стійку антисуспільну спрямованість з його боку, а також ступінь суспільної небезпеки злочинів, що в своїй сукупності є достатніми вважати про продовження існування з його боку спроб вчинити дії, передбачені пп.1), 4), 5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Сторона захисту в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечувала, оскільки наведені прокурором ризики не доведені, ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, працює неофіційно, позитивно характеризується, свою вину визнає частково, а тому до нього можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Суд, заслухавши сторону обвинувачення та захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого, також суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначено, що наявність вагомих підстав обвинуваченого затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У рішенні ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. Згідно з рішенням ЄСПЛ від 30.08.1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальні правопорушення. Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України» визначає, що таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Крім того, згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. У справі «Феррарі-Браво проти Італії» ЄСПЛ зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

При вирішенні заявленого клопотання відносно обвинуваченого, суд враховує встановлені судом підстави обрання останньому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також, що наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, які становлять їх підвищену небезпеку, за які законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, не має постійного місця роботи та навчання, утриманців не має, не одружений, тобто за місцем проживання у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, але на розгляді Синельниківського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні аналогічних злочинів, що свідчить про обвинувачення ОСОБА_5 у системному вчиненні тяжких злочинів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризуються посередньо, офіційно не працевлаштований, а тому не має постійного та легального джерела доходу. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З урахуванням того, що у даному кримінальному провадженні наявні наведені ризики та обставини, що є підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою терміном на 60 днів і тільки такий вид і міра запобіжного заходу зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та досягнення дієвості цього провадження. За таких обставин підстав для обрання обвинуваченому менш суворого запобіжного заходу судом не встановлено. Доводи сторони захисту про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не зможуть запобігти вищезазначених ризиків та не є підставою, що спростовують вищевказані обставини. Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та реєстрації, раніше не судимий, працює неофіційно, посередньо характеризується, свою вину визнає частково, не мають переваги по відношенню до вищезазначених обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, а саме до 17 вересня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 21.07.2022 року.

Суддя ОСОБА_1