Справа №760/5210/22 1-кс/760/1718/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2022 року

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києва ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000998 від 04.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, громадянина України, з середньо освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження (зі слів), не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається
До суду надійшло клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб щодо ОСОБА_4 .

Копію даного клопотання з доданими документами підозрюваний отримав 07 травня 2022 року о 12-50 год.

Згідно ч. 2 ст. 184 КПК копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, а тому, враховуючи, що прокурором та слідчим було порушено норми вказаної статті, судом було відкладено розгляд клопотання для забезпечення прав підозрюваного у цій частині. У подальшому, за клопотанням підозрюваного та його захисника, розгляд клопотання було продовжено.

У клопотанні зазначається, що слідчим відділом Солом`янського УП ГУ НП у м. Києва здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000998 від 04.05.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Виклад фактичних обставин
Як зазначено у клопотанні, ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше 24.02.2022 в неустановленому досудовим розслідуванням місці вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки БМВ Х5, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , що знаходився на автопаркові за адресою: проспект Повітрофлотський, 77, в м. Києві.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , у невстановлений слідством час, але не пізніше 04.04.2022 року, перебуваючи по просп. Повітрофлотському, 77, в м. Києві змінили номерні знаки з автомобіля марки БМВ Х5, сірого кольору, з д.н.з. НОМЕР_1 на д.н.з. НОМЕР_3 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, відповідно до розподілених раніше ролей ОСОБА_4 . 03.04.2022 зателефонував ОСОБА_8 , який надає послуги з евакуації автомобілів, з метою незаконного заволодіння вищезазначеним автомобілем шляхом транспортування його на евакуаторі, при цьому запевнивши ОСОБА_8 в наявності всіх необхідних документів на автомобіль та домовився про евакуацію автомобіля БМВ Х5, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 на 04.04.2022.

Наступного дня 04.04.2022 приблизно о 11:00 ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 та водієм евакуаторного транспортного засобу «Мерседес Бенс» жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_9 , прибули до просп.. Повітрофлотського, 77, в м. Києві, де шляхом поміщення автомобіля марки БМВ Х5, сірого кольору, який перебував вже на змінених номерних знаках, до евакуаторного транспортного засобу Мерседес Бенс жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 та в подальшому перевезли за адресою: м.Києві до адреси: Київська область, Бучанський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Святошинська, 16-В.

В подальшому, 04.05.2022 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 продовжуючи свої злочинні дії, звернувшись з повторним проханням до ОСОБА_9 , що є водієм евакуаторного транспортного засобу Мерседес Бенс жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , перевезти автомобіль марки «BMW X5», сірого кольору, який перебував вже на змінених номерних знаках НОМЕР_3 , до Дніпровського району в м. Києві.

Під час перевезення автомобіля марки БМВ Х5, сірого кольору, який перебував вже на змінених номерних знаках НОМЕР_3 до м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Є. Сверстюка, 19/2 в м. Києві працівниками поліції, було зупинено водія евакуаторного транспортного засобу «Мерседес Бенс», жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 та в подальшому з`ясовано, що перевезений ним автомобіль марки «BMW X5», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , який знаходився на автомобілі не відповідає реальним. В подальшому було з`ясовано, що марки БМВ Х5, 2021 року випуску, сірого кольору, який перебуває на змінених номерних знаках НОМЕР_3 викрадений.

В результаті свої дій, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_7 незаконно заволоділи транспортним засобом, а саме, автомобілем марки BMW X5, номер кузова НОМЕР_2 , 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 2901244 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненими за попередньою змовою групою осіб предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України.

Обґрунтування клопотання та позиція учасників кримінального провадження
У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , якому 06.05.2022 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України 04.05.2022 року о 16.00 годині.

Як зазначено у клопотанні, вина підозрюваного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_11 , протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рапортами старшого оперуповноваженого УКР ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 ; рапортом старшого оперуповноваженого УКР ГУ НП у м. Києві ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.05.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від 04.05.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 04.05.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 від 04.05.2022 року; протоколом затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.05.2022 року; протоколом затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 від 04.05.2022 року, протоколом обшуку автомобіля марки «BMW» моделі «Х5» від 04.05.2022 року; протоколом обшуку автомобіля марки «Citroen» моделі « C4 Cactus» від 04.05.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_9 від 04.05.2022 року; протокол огляду місця події від 04.05.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , протоколом допиту свідка ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

На даний час досудове розслідування даного кримінального провадження не закінчене, тому слідчий вважає, що необхідно обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчий у клопотанні наводить аргументи щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, те, що ОСОБА_7 : може переховуватись від органів досудового розслідування, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може вчинити інше кримінальне правопорушення, може незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав і просив його задовольнити з вищевказаних підстав. У своєму виступі прокурор вказав на ключові аспекти клопотання, зокрема, на доведеність обґрунтованості підозри та ризики, пояснив позицію сторони обвинувачення стосовно долучення конкретних доказів до клопотання.

За твердженням сторони обвинувачення, обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним заходом для досягнення дієвості кримінального провадження та запобігання існуючим ризикам.

Сторона захисту заперечувала проти застосування заходу забезпечення кримінального провадження відносно підозрюваного у розрізі не доведення, на їх переконання, обставин регламентованих п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Щодо ризиків, то захист зауважив на тому, що стороною обвинувачення вони не є доведеними у дійсності та обумовлюються припущеннями учинення певних дій, а не фактами.

Сторона захисту та підозрюваний просили відмовити у задоволенні клопотанні слідчого.

Так, захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що підозра є необґрунтованою, неконкретною, доказів вини підозрюваного не зібрано, ризики є формальними. Слідством не встановлено часу, способу та місця вчинення злочину. Також не встановлено форму вини, мотив, мету вчинення злочину. Вартість шкоди не встановлено, а тому, на день розгляду клопотання, кваліфікація є невірною. Станом на час розгляду клопотання експертиза не проведена. Звідки взялася сума, що зазначена у клопотанні, невідомо. Дані в ЄРДР не відповідають підозрі взагалі. Оскільки зазначені зовсім інші дані щодо часу та місця вчинення злочину. Звертає увагу на рапорти які слугують доказами, а саме на те, що вони містять суперечності та протирічча. Акцентує увагу суду на тому, що заява про вчинення злочину була подана від імені адвоката, а не представника фізичної особи, а тому остання викликає сумніви. Чому взагалі заявником є ОСОБА_21 , не відомо, як й не відомо, яке він має відношення до автівки. Вказує, що зазначено, що злочин вчинено невідомими особами, хоча обох підозрюваних було затримано із документами. Адвокат не мав права подавати заяву, оскільки діє він лише як адвокат, його повноваження передбачені договором. Він є представником людини, а не потерпілим. Особисто подавати заяву він не мав права. Крім того, його допитував оперуповноважений у якості адвоката, що не відповідає вимогам закону, оскільки таку слідчу дію міг проводити лише прокурор чи слідчий. Постанови, у порядку ст. 40 про доручення, матеріали не містять. У цій справі більшість свідків допитувалися оперуповноваженим, однак без постанови про доручення, що є незаконним. Докази у справі є недопустимими та неналежними. Більша частини свідків є працівниками поліції, що свідчить про їх заінтересованість, а крім того, їх також допитав о/у. Звертає увагу суду на те, що згідно протоколу обшуку убачається, що на автівці містився спецталон КМДА, про те, що вказана автівка може переміщуватися містом у комендантську годину. Вина підозрюваного не доведена, а розмір застави, про який зазначає слідчий, є завеликим. Що стосується ризиків, то вони є абстрактними. Переховуватися ОСОБА_4 не збирається, бо йде війна та сховатися зараз неможливо. Тим більше, він зараз несе службу у ТРО. Знищити він нічого не може, оскільки речі вже визнано речовими доказами, арештовані судом, передані на зберігання. А тому не зрозуміло, що саме може знищити підозрюваний. Вплинути на потерпілого також не можна. Оскільки невідомо де він. На свідків вплинути не можна, бо вони є працівниками поліції. Взагалі немає даних чи кримінального провадження про тиск у цій справі.

На спростування доводів захисту, прокурор додатково зазначив, що дійсно, наразі потерпілий перебуває за кордоном. Однак, це не виключає на нього впливу. Що стосується постанови слідчого про доручення про допит свідків, то така постанова є міститься у матеріалах провадження. Наразі надано лише матеріали, що стосуються запобіжного заходу. У справі є інші свідки, про яких не згадав захист, та які не є працівниками поліції, наприклад, водій евакуатора ОСОБА_22 , ОСОБА_23 . Що стосується суми шкоди, то дійсно. Вказана сума є приблизною, оскільки експертиза ще не проведена, бо пройшло мало часу. Сума вираховувалася приблизно, за середньою ціною автомобіля, який викрали, саме БМВ Х5, 2021 року випуску. Що стосується того, що зазначені адреси вчинення злочину, є різними, то спочатку було зазначено так, як про це повідомив потерпілий. Як медова так й повітрофлотський це є місце поблизу аеропорту Жуляни. У задоволенні клопотання просить відмовити.

Підозрюваний ОСОБА_4 судовому засіданні з пред`явленою йому підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, не погодився, свою винуватість не визнав. Зазначає, що він був у ТРО з 24.02., причасний до розвідки, однак це все неофіційно. З 25.02 його підрозділ зайняв аеропорт Жуляни. У подальшому, його командир на позивний ОСОБА_24 (звуть ОСОБА_25 , прізвище не відомо) йому наказав перевозити автівки, що перебували на пакувальному майданчику у безпечне місце, аби їх не було пошкоджено обстрілами. Все, що він робив, він робив за наказом командира. Головним був Туман, саме він керував цією операцією. Особисто в нього не було ключів від авто та документів на авто. Звертає увагу, що крім цього, виконував бойові задачі, за що були нагороди.

На запитання суду відповів, що йому не відомо точні завдання ТРО, чи входить до завдання ТРО евакуація автівок чи зберігання власності громадян йому не відомо. Він особисто лише виконував накази.

Фактично, після поставлених запитань підозрюваному, останній зазначив, що стосується фактичних обставин, то так все й було, як викладено у клопотанні, однак він не знав подробиць, умислу викрадати автівки в нього не було, він лише виконував накази командира. На день розгляду клопотання не вважає, що вчинено злочин, оскільки вони лише рятували майно громадян. Він це робив за наказом.

Заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Мотивація суду
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Так, останній (порядок) визначає, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

При цьому, порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к), з питання порушеного заявниками у даному зверненні (застосування запобіжного заходу) регламентує таке.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України), відповідно останні застосовуються тільки при дійсності цих даних.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний, згідно ст. 178 КПК України , оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу, згідно ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З огляду на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законодавчо передбаченим.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4, 5 Конвенції та практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя повинен дослідити такі обставини:

1. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України).

2. Наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий.

3. Недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4. Обставини згідно ст. 178 КПК України (вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я тощо).

5. Які обов`язки покладаються на особу у разі задоволення клопотання про запобіжний захід (ст. 194 КПК України).

Слідчий суддя досліджуватиме обставини, зазначені у пункті 4 вище, в межах окремих питань, для яких ці обставини мають значення. Слідчий суддя також наголошує, що на цьому етапі провадження оцінюються докази лише стосовно доведення чи спростування обставин, які дають судді підстави вважати, що до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід.

Наявність обґрунтованої підозри
Прокурор зазначив, що про підозру було належно повідомлено, і що вона повністю обґрунтовується наявними доказами. ОСОБА_4 не заперечив проти вручення йому підозри.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 177 КПК України). Оскільки в процесуальному законодавстві нема чіткого визначення обґрунтованої підозри, слідчий суддя звертається до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 2 ст. 8 КПК України).

Обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня, як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому, цей стандарт доказування є досить низьким - необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Відповідно до практики ЄСПЛ вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Слідчому судді під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування, та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, яким закінчується судове провадження (справи «Котій проти України», «Нечипорук та Йонкало проти України», «Гусинський проти Росії», «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Вимога щодо розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином; вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру на підставі зібраних доказів, детальний перелік яких зазначено у клопотанні.

При цьому, слідчому судді необхідно оцінити відповідність підозри правовій кваліфікації лише для встановлення її обґрунтованості (тобто, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити саме цей злочин). При цьому, остаточна оцінка та кваліфікація, здійснюється судом під час судового розгляду справи.

З урахуванням того, що (1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України ), а (2) слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Проаналізувавши долучені до даного клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, слідча суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, у якому йому повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності указують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що цей підозрюваний, міг вчинити правопорушення.

Уважати підозру явно не прийнятною, не дивлячись на пояснення захисту, усе ж таки не можливо, так як, на їх противагу стороною обвинувачення надано не менш важливі дані (протоколи слідчих дій) та які усе ж таки указують на те, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, у той, час як оцінка наданих доказів, з точки зору їх належності та допустимості, не у питанні вірогідності причетності особи до певного діяння, а наявності факту вини, має бути забезпечена судом.

Адже факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Зважаючи на викладену мотивацію у попередніх абзацах, слідчий суддя переконаний, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_4 дій, що кваліфікуються за ч. 3 ст. 289 КК України. Тим більше, з урахуванням того, що сам підозрюваний це не заперечує. Заперечується фактично умисел.

Наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий чи прокурор
Далі слідчий суддя оцінює наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами.

Сторона обвинувачення зазначає про чотири такі ризики.

Ризик переховування від органів досудового розслідування або суду
Прокурор зазначив, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Таким чином, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та, в подальшому, від суду.

Слідчий суддя погоджується, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України також слід враховувати тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, цей фактор не є визначальним.

Слідчий суддя приходить до висновку, що ОСОБА_4 має реальну можливість переховуватися в межах України, оскільки має для цього можливість та може бути у цьому зацікавленим. При цьому, ймовірність переховування значно зростає, оскільки тяжкість покарання, що йому загрожує, в сукупності з обґрунтованістю підозри дають підстави вважати, що він може переховуватися у разі, якщо подальші слідчі дії будуть вказувати на його можливу причетність до зазначеного злочину. Тому, з урахуванням усіх обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування або суду.

Слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий (п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України). Утім, для всебічної оцінки обставин справи слідчий суддя аналізує доводи слідчого стосовно інших ризиків, про які згадано у клопотанні.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення
Прокурор вказує на те, що, ОСОБА_4 офіційно не працює, то можна зробити припущення про те, що підозрюваний ОСОБА_7 продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, з метою незаконного збагачення.

На думку слідчого судді, вказаний ризик є необґрунтованим, оскільки посилання на те, що людина може вчинити злочин, виключно через те, що людина не працює, є правовим невіглаством, тим більше, в умовах воєнного стану, коли багато людей є непрацюючими.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні.
Прокурор вказує, що підозрюваний, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, може впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у зв`язку з чим більш м`який запобіжний захід не наддасть належної правової поведінки підозрюваному, аніж позбавлення волі.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

На думку суду, підозрюваний буде мати реальну можливість спілкуватись зі свідками і впливати на них у кримінальному провадженні шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання їх до надання неправдивих свідчень, введення в оману суду та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

Вказане стосується й потерпілого, оскільки він є менш захищеним в цій ситуації та потребує більшої уваги в частині захисту зі сторони органів держави.

Також, суд погоджується, що підозрюваний, будучи на волі, може спілкуватися з іншим підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, що може негативно вплинути на досудове розслідування.

Таким чином, вказаний ризик є також доведеним.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Прокурор вказує на те, що підозрюваний діяв за заздалегідь розробленим злочинним планом, у разі застосування хоча б до одного зі спільників запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі, можливі ризики знищення слідів, які матимуть значення для кримінального провадження та використані як докази в суді.

На думку слідчого судді, з урахуванням фактичних обставин справи, вказаний ризик є достатньо обґрунтованим.

Недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні
Сторона обвинувачення зазначає про те, що інші запобіжні заходи неможливо застосувати, зважаючи на те, що вони не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого (стаття 178 КПК України).

Відповідно ж до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Фактично, слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного та дотримання принципу верховенства права.

Оскільки слідчим суддею встановлено ризик переховування від органу досудового розслідування або суду, слідчий суддя вважає, що стосовно ОСОБА_7 необхідно встановити запобіжний захід на час проведення розслідування, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні.

Наявність вказаних ризиків стосовно підозрюваного, дій, до яких він може вдатись, вагомість наявних доказів обґрунтованості повідомлення йому про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що йому загрожує, у своїй сукупності вказують на необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

З урахуванням усіх обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що такий запобіжний захід є пропорційним меті, тобто забезпеченню кримінального провадження. Таким чином, більш м`які запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не гарантують можливості запобігти ризикам, зазначеним у частині 1 статті 177 КПК України. Викладене дає підстави вважати, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування, а тому такий запобіжний захід, як тримання під вартою, забезпечить дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

В свою чергу, документів на спростування доводів, наведених слідчим в обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, сторона захисту не надала. Так само, як і не надала документів, які мають враховуватися при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, в тому числі, документів про сімейний стан підозрюваного та наявність дітей.

На думку суду, більшість доводів захисника стосується виключно оцінки доказів у справі, що не є предметом розгляду слідчим суддею на цій стадії.

Доводи підозрюваного про те, що він виконував виключно накази своїх командирів, на думку суду, є непереконливими, оскільки будучи нормальною, здоровою особою, ОСОБА_4 не міг не розуміти значення своїх дій щодо власності інших громадян. Тим більше, як зазначив сам підозрюваний, він не перевіряв законність таких наказів у вищестоящих командирів та під сумнів їх не ставив. Така позиція, на думку суду, є хибною, оскільки, за такого обґрунтування, можливо вчинити будь-які дії, як законні так й не законні, та повідомити, що виконував лише наказ, що у цивілізованому, демократичному суспільстві, є неприпустимим.

Тим більше, вступаючи до ТРО, можна припустити, що ОСОБА_4 був зобов`язаний ознайомитися із цілями та завданнями такого інституту.

Так, сили територіальної оборони Збройних сил України окремий рід сил ЗСУ, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони. Безпосереднє керівництво територіальною обороною здійснюється Головнокомандувачем ЗСУ через Командувача Сил територіальної оборони. Територіaльна оборона є комплексом загальнодержавних, воєнних та спеціальних заходів, що застосовуються під час загрози або відбиття агресії з метою охорони та захисту державного кордону від посягань ззовні, забезпечення умов для надійного функціонування державних органів, мобілізаційного та оперативного розгортання військ (сил), охорони важливих об`єктів і комунікацій, боротьби з диверсійно-розвідувальними силами та іншими озброєними формуваннями агресора на території країни, а також радіаційного, хімічного, біологічного захисту військ і населення від наслідків аварій (зруйнувань) атомних електростанцій, об`єктів, небезпечних у хімічному відношенні, та підтримання режиму воєнного стану.

Охорона приватної власності не входить до завдань ТРО, про що мав знати та усвідомлювати ОСОБА_4 .

Крім того, на час розгляду клопотання суду не надано доказів, що ОСОБА_4 вступав до ТРО.

Отже, враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що на теперішній час обрання більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи вищевказане та дані про особу підозрюваного, в їх сукупності та переслідуючи мету захисту інтересів суспільства, які очевидно переважають в даному випадку принцип поваги до особистої свободи, слідчий суддя приходить до висновку, що перебування підозрюваного під вартою, на даному етапі розслідування, буде виправданим за вказаних умов, таким, що не порушуватиме принципу пропорційності, та не буде свавільним.

Також, судом встановлено, що підозрюваний, на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має задовільні соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.

З огляду на викладене, суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Відповідно, суд сприймає критично з даного питання доводи сторони захисту щодо відсутності обставин, визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК.

Визначаючи строк дії такого типу заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя ураховує, що відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

У цій ситуації, особу затримано, згідно протоколу затримання 04.05.2022, а тому указаний запобіжний захід підозрюваному слід визначити, відповідно до ст. 197 КПК України, у межах 60 днів, а саме до 04 липня 2022 року.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що в цій справі продовження строку тримання під вартою не є для обвинуваченого безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачатиме в якості альтернативи заставу.

За приписами ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 його майновий та сімейний стан, тяжкість кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, вважаю за необхідне визначити заставу у розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який може бути внесений протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаю за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки - прибувати на виклики до слідчого, якому доручене проведення досудового розслідування кримінального провадження, до суду, прокурора, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 176-178, 183-186, 193-197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з 16 год. 00 хв. 04 травня 2022 року.

Строк дії ухвали визначити - до 16 год. 00 хв. 04 липня 2022 року.

Копію даної ухвали негайно вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повідомити рідних підозрюваного.

Визначити розмір застави у розмірі 160 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 396960 (триста дев`яносто шість тисяч дев`ятсот шістдесят) грн. яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУДСАУ в м. Києві: Код отримувача (код за ЄДРПОУ)- 26268059, Банк отримувача - ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) - 820172, Номер р/р UA1012089.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до слідчого, якому доручене проведення досудового розслідування кримінального провадження, до суду, прокурора, не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 04 липня 2022 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 10 травня 2022 року

Слідчий суддя ОСОБА_1