ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 Справа №607/3565/22 Провадження №1-кп/607/1064/2022 м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі у кримінальному провадженні №0000026, дані про яке 22.02.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Збараж, Тернопільської області, українця, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не працюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом, в порушення вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання 30.05.2018 о 08 год. 30 хв. вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та в подальшому, проводячи час на власний розсуд, о 08 год. 30 хв. 23.06.2018 прибув до військової частини НОМЕР_1 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, дав пояснення, аналогічні викладеним у обвинувальному акті обставинам. Показав, що дійсно 30.05.2018 о 08 год. 30 хв. не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин. В ході судового розгляду обвинувачений висловив розкаяння з приводу вчиненого, просив суворо не карати.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, з`ясував чи немає сумнівів в добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що він буде позбавлений права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю, оскільки він своїми умисними діями, які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем, крім строкової служби, скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015), і його дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України щодо загальних засад призначення покарання, враховує межі санкції ч.4 ст.407 КК України, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно вимог ст.67 КК України, судом не встановлено.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є колишнім військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 та учасником бойових дій. Поряд з цим, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога - не перебуває.
Окремо суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, яка наповнена критичною оцінкою вчиненого та висловленням жалю з приводу вчиненого, а також демонстрацією готовності нести відповідальність за вчинене (повне визнання вини, належна процесуальна поведінка).
З огляду на викладене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.194 КК України. Підстав для застосування ст.69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд не вбачає.
Разом з тим, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та враховуючи, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а тому призначивши покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі, вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На думку суду, таке покарання буде гуманним, справедливим, відповідатиме принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину, взяв до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому.
Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , наявності двох пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає недоцільним покладення на обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч.3 ст.76 КК України.
Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся, витрати на залучення експертів відсутні, обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VIII від 12.02.2015) і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.
Відповідно до ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддяОСОБА_1