ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2009/22 Справа № 193/311/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання,-
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання.

Ухвала суду першої інстанції обгрунтована тим, що засуджений ОСОБА_6 спочатку відбував покарання у вигляді позбавлення волі в ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)», де характеризувався негативно, мав 2 стягнення, серед яких за порушення режиму утримання (створення конфліктної ситуації) був підданий стягненню у вигляді 10 діб карцеру.
Суд першої інстанції вказав, що з 28.07.2020 кримінальне покарання засуджений відбуває в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)», де характеризується позитивно, тричі був заохочений за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_6 протягом дванадцяти років 14 разів був засуджений за вчинення тяжких злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, а тому суд першої інстанції зробив висновок, що засуджений ОСОБА_6 схильний до систематичної злочинної діяльності.
Також суд першої інстанції врахував, що за вироком суду ОСОБА_6 має не відшкодовані цивільні позови за завдання внаслідок вчинених злочинів матеріальних збитків потерпілим, а також вимоги про стягнення процесуальних витрат, на загальну суму 58884,75 грн.
Тому суд першої інстанції зробив висновок, що відсутні підстави, які б вказували на безумовне виправлення засудженого ОСОБА_6 , а тому на час розгляду його клопотання, останній не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що перебуваючи у місцях позбавлення волі він зробив належні висновки, на нього чекає його сімя, має батьків похилого віку.
Вказує, що останнім часом він робить все можливе, щоб довести своє виправлення і якнайшвидше повернутися до сімї.
Зазначив, що до кінця терміну залишилось декілька місяців, після звільнення з місць позбавлення волі він працевлаштується.
Заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування норм закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджено за вироком Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.06.2020 року за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 1,4 КК України до 4 років і 5 місяців позбавлення волі.
Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги засудженого, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 14 разів був засуджений за скоєння тяжких злочинів проти власності та у сфері обігу наркотиків. З 2012 року по 2017 рік постійно перебував у місцях позбавлення волі. У 2017 році звільнився по відбуттю покарання і через 1 рік і 6 місяців знову скоїв злочин проти власності та був засуджений вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 06.09.2018 року за ст. 15 ч. 3 ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі. Починаючи з 2018 року і по 2020 рік, знову неодноразово був засуджений за скоєння злочинів проти власності. Засуджений ОСОБА_6 має невідшкодовані цивільні позови за завдання внаслідок скоєних злочинів матеріальних збітків потерпілим, а також вимоги про стягнення процесуальних витрат, на загальну суму 58884,75 грн.
Колегія суддів не приймає доводи засудженого, оскільки вказані доводи хоча і характеризують позитивно особу засудженого, проте не вказують на факт його виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги засудженого.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове його звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4