ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1053/21 Номер провадження 11-кп/814/336/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючої ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000119 за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_7 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 листопада 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кременчука Полтавської області, українка, громадянка України, з середньою освітою, не працююча, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрована та проживає: АДРЕСА_1 , судима:
11 січня 2021 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт
засуджена за ч. 2 ст. 389 КК України на 1 місяць арешту.
Звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання.
Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 січня 2021 року ухвалено виконувати самостійно.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочину за таких обставин.
ОСОБА_8 , будучи засудженою 11 січня 2021 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт, з метою ухилення від відбування покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, в квітні та травні 2021 року для відбування громадських робіт не з`явилася, чим грубо порушила порядок та умови відбування покарання. Так, у квітні 2021 року вона відпрацювала 4 години громадських робіт, допустивши тим самим невихід на роботу два і більше рази протягом місяця без поважних причин.
Станом на 09 листопада 2021 року ОСОБА_8 не відпрацювала 76 годин громадських робіт.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, просить вирок суду змінити, сформулювавши його резолютивну частину таким чином: ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та звільнити її від покарання. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги обгрунтував тим, що ч. 2 ст. 389 КК України передбачає покарання у виді арешту та обмеження волі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до жінок, які мають дітей віком до семи років, а за ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей до чотирнадцяти років. Оскільки ОСОБА_8 має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то до неї не можуть бути застосовані покарання, визначені в санкції ч. 2 ст. 389 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України за обставин, викладених у вироку суду та правильність правової кваліфікації її дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність, при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту, заслуговують на увагу.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути до неї застосовані. В таких випадках суд, за наявності до того підстав, повинен закрити справу і звільнити особу від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити засудженого від покарання.

Згідно з ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до жінок, які мають дітей віком до семи років, а за ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей до чотирнадцяти років. Оскільки ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про народження від 03 лютого 2015 року, має сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до неї не можуть бути застосовані покарання, визначені в санкції ч. 2 ст. 389 КК України.

Проте, всупереч викладених вище положень кримінального закону, місцевий суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді 1 місяця арешту, що не відповідає положенням Загальної частини КК України, тому вирок суду у цій частині підлягає зміні для приведення його у відповідність до норм матеріального законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення засудженій покарання у виді 1 (одного) місяця арешту та звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання.

Вважати ОСОБА_8 такою, що звільнена від покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4