Єдиний унікальний номер (справа №) 216/4464/22
Номер провадження у суді 1-кс/216/1710/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області:
у складі слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши в залі судового засідання в приміщенні Центрально-Міського районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню № 0000159 від 12 жовтня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Болградського району Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , матроса,
підозрюваного за ч. 4 ст. 402 КК України, -

встановив:

21 жовтня 2022 року до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_6 , погоджене із прокурором Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000159 від 12 жовтня 2022, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує, що третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000159 від 12 жовтня 2022 року, за підозрою ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
На даному етапі досудового розслідування встановлено, що 29.09.2022 року, командиром 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_7 доведено матросу ОСОБА_5 наказ начальника, а саме бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 від 29.09.2022, та на виконання вказаного бойового розпорядження, з метою його виконання, командиром роти надано усний наказ, щодо висування 1 роти морської піхоти в район виконання бойового завдання, із населеного пункту АДРЕСА_2 та зайняття визначеного рубіжу.

Отримавши вказані накази, 09 жовтня 2022 року, близько 21:00 години, перебуваючи у АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 матрос ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення статутних вимог, в умовах воєнного стану, з мотивів боягузтва та слабкодухості, відкрито відмовився виконати накази начальника, а саме: усний наказ командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_7 , а також бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_8 від 29.09.2022, щодо здійснення наступальних дій та зайняття визначеного рубіжу на території Херсонської області, про що відкрито заявив командиру 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 капітану ОСОБА_7 , та, як наслідок, не виконав ці накази, хоча повинен був і об`єктивно міг їх виконати.

При цьому, внаслідок відмови матроса ОСОБА_5 виконати накази начальника та бойове завдання, особовий склад 1 роти морської піхоти виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії РФ без участі останнього, що призвело до зниження боєздатності вказаного військового підрозділу.
Умисні дії військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилалась на обґрунтованість підозри, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 , наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор подане клопотання в судовому засіданні підтримав, просив клопотання задовольнити застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник у судовому засіданні зазначив, що за узгодженою із ОСОБА_5 позицією, проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечує, посилався на необгрунтованість ризикків, зазначив, що перебуваючи на свободі ОСОБА_5 буде нести військову службу та таким чином принесе користь суспільству, а у в разі застосування такого запобіжного заходу просив визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб .
Підозрюваний підтримав свого захисника, зазначив, що вину у скоєному ним кримінальному правопорушенні визнає, щиро розкаюється. Просив не обирати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він не має наміру переховуватися, впливати на свідків та бажає виконувати військовий обов`язок, має на утриманні батька інваліда третьої групи.
Слідчий суддя, вислухавши думку сторін кримінального провадження та дослідивши надані матеріали , встановив наступне.
Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000159 від 12 жовтня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
18 жовтня 2022 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.
Сторона обвинувачення при обґрунтуванні повідомленої підозри посилається на наступні докази: повідомлення про вчинення кримінального правопорушення; протоколи допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та інші матеріали кримінального провадження.

Щодо обґрунтованості повідомленої підозри, слідчий суддя вважає необхідним зазначити, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Матеріали кримінального провадження, на які посилалися прокурор, слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру, повідомлену ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, обґрунтованою відповідно до ступеню даної стадії процесу. Окрім того, ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував обставини викладені у повідомленні про підозру.
Вивченням особи ОСОБА_13 встановлено, що підозрюваний є військовослужбовцем, не одружений, має на утриманні батька ОСОБА_13 інваліда третьої групи.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду, суд бере до уваги, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину за яке передбачено покарання до 10 років позбавлення волі отже, існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування і суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та інших підозрюваних свідчить те, що ОСОБА_13 будуючи військовослужбовцем, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, здійснювати вплив на інший особовий склад, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб, які визнані свідками у справі або іншими підозрюваними у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні.

Про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, свідчить те, що ОСОБА_13 тривалий час, а саме з 29 вересня 2022 року по 09 жовтня 2022 року, відмовлявся виконувати наказ командира, таким чином ОСОБА_13 усвідомлював протипправність своїх дій, однак свою поведінку не припиняв.

Оцінюючи обґрунтованість ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином слідчий суддя вважає його не доведеним, оскільки ані в самому клопотанні, ані в судовому засіданні стороною обвинувачення не тільки не обгрунтовано, а навіть не вказано яким саме іншим чином підозрюваний може перешкоджати досудовому розслідуванню.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваним переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

З урахуванням викладеного, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у скоєні злочинів у вчиненні яких підозрюється, особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновків про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, зокрема що будучи військовослужбовцем, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, на думку слідчого судді, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжного заходу у зв`язку з наявністю вищезазначених ризиків та обґрунтованої підозри, так як наявні в матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України тримання під вартою.
Таким чином, застосування більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою є неможливим.
З урахуванням викладеного, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватими у скоєні злочину у вчиненні якого підозрюється, особу підозрюваного, наявність ризиків передбачених п.1, п. 3, п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновків про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно абзацу другого п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-5, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.
Частина 7 статті 176 КПК України визначає який запобіжний захід може бути застосовано під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених зокрема ст. 402 Кримінального кодексу України.
В свою чергу ст. 182 КПК України визначає порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому вказана норма є спеціальною по відношенню до ст. 176 КПК України та передбачає право, а не обов`язок слідчого судді не визначати розмір застави в умовах воєнного стану. За таких обставин та з урахуванням правил вирішення конкуренції загальної та спеціальної норми застосуванню підлягає спеціальна норма (п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України), що регулює порядок визначення застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя приходить до висновку, що імперативний обов`язок застосування найсуворішего запобіжного заходу візначений ч. 7 ст. 176 КПК України не перешкоджає у разі постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та за наявності для того законних підстав, визначити розмір застави.
За ч. 4, ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину за який передбачено покарання від від п`яти до десяти років позбавлення волі, що відноситься у відповідності до ст. 12 КК України до тяжких злочинів, внаслідок чого встановлений законом розмір застави складає від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу підозрюваного, який вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнає, розкаюється, має на утриманні батька інваліда третьої групи, встановлені ризики, слідчий суддя вважає можливим визначити заставу в розмірі, зазначеному в п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 208000 грн. (2600 х 80 = 208000 грн.), та вважає її достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

При цьому, в разі внесення підозрюваним застави, слідчий судді вважає за необхідне покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України - прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні, перелік яких визначає слідчий та прокурор.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
постановив :

Клопотання прокурора задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» на строк до 04.12.2022 року.

Визначити ОСОБА_5 суму застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 208000 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Дніпропетровській області до сплину терміну тримання під вартою.
При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_5 з-під варти - звільнити.
У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1)прибувати за кожною вимогою до слідчого прокурора, суду;
2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
5) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у вказаному кримінальному првадженні, перелік яких визначає слідчий та прокурор.
Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, за який передбачене законом покарання до 10 років позбавлення волі, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом до слідчого, прокурора, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.
Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку, належно повідомленого підозрюваного до слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого,прокурора,суд про причини неявки підозрюваного.
Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання або перебування.
Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого підозрюваного обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.
Зобов`язати слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 чи прокурора Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про взяття під варту останнього.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Встановити строк дії ухвали до 04.12.2022 року включно.

Слідчий суддя: ОСОБА_1