Справа № 243/444/21
Провадження № 1-кп/243/225/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ст. 126-1, ч. 2 ст. 342 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слов`янським міськрайонним судом Донецької області розглядається кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ст. 126-1, ч. 2 ст. 342 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на шістдесят днів, оскільки ризики, які існували на момент обрання відносно обвинуваченого такого запобіжного заходу, продовжують існувати, є ризик того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, оскільки він достовірно обізнаний про тяжкість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним в скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких. При цьому, наслідки і ризик втечі для ОСОБА_6 можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура виконання покарання. Також існує ризик, що обвинувачений буде фізично або психологічно впливати на потерпілих або свідків, щоб примусити змінити раніше надані свідчення на його користь. Раніше ОСОБА_6 вже погрожував потерпілій ОСОБА_4 вбивством, та остання протягом тривалого часу намагається уникати контактів з ОСОБА_6 , в буквальному сенсі переховується від нього. Припис співробітників поліції від 20.01.2021 року щодо заборони контактувати з потерпілою ОСОБА_4 обвинуваченим проігноровано, у період часу з 20.01.2021 року по 30.01.2021 року ОСОБА_6 продовжував вчиняти психологічне насильство відносно потерпілої, що зафіксовано в постанові Слов`янського міськрайонного суду від 02.02.2021 року. Також прокурор звернув увагу на те, що майже по всім інкримінованим ОСОБА_6 правопорушенням свідком виступає ОСОБА_8 , яка визнана потерпілою в рамках кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Таким чином, на думку прокурора, ризик впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих існує з високим ступенем імовірності, оскільки і свідки, і потерпілі добре знайомі обвинуваченому та бояться його протиправних дій по відношенню до себе. Крім цього, продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, про що свідчить те, що ОСОБА_6 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема насильницьких, у зв`язку з чим, в разі обрання відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_6 може продовжити свою злочинну діяльність. Прокурор звертає увагу суду на те, що на розгляді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області на теперішній час в рамках цього кримінального провадження перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125, 129 КК України, по третьому провадженню за ч. 2 ст. 125 КК України проголошено обвинувальний вирок. Однак, інкриміновані звинувачення щодо ОСОБА_6 не стримують його протиправної поведінки, останній, будучи раніше судимим, продовжує свою протиправну діяльність, яка виражається у вчиненні насильницьких дій. Ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень підтверджується поведінкою самого ОСОБА_6 , що виражається в тому, що людина, яка вже має судимість за умисне вбивство, тобто насильницький злочин проти життя іншої особи, продовжує застосовувати насильство до іншої особи, зокрема із застосуванням ножа. сама процедура притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не стримує протиправну поведінку обвинуваченого, вказаний факт підтверджується вчиненням злочину, спрямованого проти авторитету правоохоронних органів, за ч. 2 ст. 342 КК України. Крім того, ОСОБА_6 не має постійного місця роботи, заробляє на життя випадковими заробітками, власного житла не має, в період не погашеної судимості за крадіжку знову вчинив корисливий злочин задля задоволення власних матеріальних потреб, що також підтверджує високий ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Посилаючись також на те, що ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, оскільки не одружений, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з березня 2020 року з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», деякі кримінальні правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, має судимість за скоєння особливо тяжкого злочину, прокурор звертає увагу суду, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та просить задовольнити клопотання, продовжити застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений категорично відмовився від отримання копії вказаного клопотання прокурора, про що представником ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», інспектором ВКВСР ОСОБА_9 , зазначено у бланку розписки від 11.08.2022 року.

Крім цього, суду було надано ще одну розписку, згідно з якою обвинуваченому ОСОБА_6 16.08.2022 року було вручено копію клопотання прокурора, однак, він категорично відмовився підписувати розписку про отримання цього клопотання, про що представником ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», інспектором ВКВСР ОСОБА_9 , зазначено у бланку розписки від 16.08.2022 року.

У зв`язку з викладеним суд вважає, що вказане не є порушенням права обвинуваченого на захист.

Обвинувачений ОСОБА_6 протягом судового засідання демонстрував суду та іншим учасника судового процесу зневажливу поведінку, постійно виходив з кімнати, призначеної для проведення відеоконференцій, на вмовляння працівників ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)» повернутися до кімнати відеоконференцій не реагував, на зауваження суду також не реагував, висловлював різноманітні претензії та своє невдоволення, в результаті чого, враховуючи, що обвинувачений все-таки отримав копію клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ознайомився з ним, на стан здоров`я не скаржиться, тобто має можливість бути присутнім в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що обвинувачений своєю поведінкою зловживає своїми процесуальними правами, маючи на меті затягнути або уникнути розгляду клопотання про продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вказане вище, враховуючи те, що в судовому засіданні присутній захисник обвинуваченого, суд, з`ясувавши думку учасників процесу, вирішив розглядати клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відсутності самого ОСОБА_6 , з чим, зі свого боку, погодились учасники, в тому числі захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 .

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні участь не брала, раніше надсилала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі.

Представник потерпілої ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 , в судовому засіданні повідомив, що його довірительниця, потерпіла ОСОБА_4 чиї інтереси він наразі представляє, повідомила йому, що вона змінила свою думку та просить змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на більш м`який, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, пояснив, що прокурором не доведені заявлені ризики, не доведено відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків до його затримання, оскільки раніше він проживав разом з потерпілою ОСОБА_4 однією сім`єю, має родину - рідного брата, який є мешканцем м. Краматорська, та в разу необхідності може забезпечити фактичне місце проживання ОСОБА_6 . В разі неможливості проживати надалі з потерпілою ОСОБА_4 , ОСОБА_6 міг би проживати в м. Житомирі, де він наразі знаходиться, тим паче, всім відомо, що потерпілих та свідків зараз за місцем мешкання немає, та впливати на них у ОСОБА_6 немає можливості. Захисник вважає, що прокурором не вмотивована неможливість застосувати відносно його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу, просив застосувати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, зокрема, можливість внесення застави або особисте зобов`язання.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні участь не брав, надіслав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_8 були повідомлені належним чином про час проведення судового засідання, однак, у зв`язку з відсутністю технічної можливості, не приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Це означає, що на суд, який здійснює судове провадження, покладаються функції контролю за обґрунтованістю обрання обвинуваченому запобіжного заходу та доцільністю його збереження. Пунктом 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

За правилами ч. 5 ст. 199 КПК України, суд, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою, зобов`язаний перевірити те, що заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів (ч. 2 ст. 194 КК України), та тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною, разом з іншими, для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).

Наявність ризику переховування обвинуваченого від правосуддя ґрунтується на тому, що обвинувачений є обізнаним про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких встановлено покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до десяти років, а тому ОСОБА_6 може вирішити, що переховування від суду тягне менш тяжкі наслідки аніж процедура відбування покарання.
Також існує ризик психологічного та фізичного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у справі з метою уникнення відповідальності, оскільки ОСОБА_8 , яка є свідком у кримінальних правопорушеннях, які інкримінуються ОСОБА_6 за іншими статтями КК України (ст. 126-1, ч. 2 ст. 342), визнана потерпілою в рамках кримінального провадження за ч. 2 ст. 194 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу ОСОБА_4 підтверджується тим фактом, що у період слухання кримінального провадження ОСОБА_6 неодноразово погрожував їй фізичною розправою. Крім того, припис співробітників поліції, винесений 20.01.2021 року, щодо заборони контактувати з потерпілою ОСОБА_4 обвинуваченим проігноровано, оскільки саме у період дії заборонного припису - з 20.01.2021 року по 30.01.2021 року, ОСОБА_6 продовжив вчиняти психологічне насильство щодо ОСОБА_4 , вчинив низку адміністративних правопорушень.
Факт допиту свідків та потерпілих в судовому засіданні на думку суду не зменшують на теперішній час ризику протиправного впливу обвинуваченого на них. Крім того, у зв`язку зі зміною складу суду в цьому кримінальному провадженні, за наявності підстав, передбачених ст. 319 КПК України, судовий розгляд може бути розпочатий спочатку, що буде наслідком здійснення повторно всіх або частини процесуальних дій, зокрема допиту свідків та потерпілих в цьому провадженні.
Також суд приймає доводи прокурора стосовно існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, про це свідчить наявність у обвинуваченого судимостей за інші кримінальні правопорушення, крім того, під час перебування цього кримінального провадження в провадженні суду, відносно ОСОБА_6 було відкрите інше кримінальне провадження за ч. 3 ст. 296 КК України, обвинувальний акт по якому направлений до суду.
Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, або виникли нові обставини, які унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою, стороною захисту суду не надано.

Підсумовуючи вказане вище, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів, пов`язаних з насильством, зокрема вбивство, офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків за місцем мешкання, а також з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, один з яких відносить до категорії тяжких, суд дійшов висновку, що доводи сторони захисту та клопотання про призначення ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема можливість внесення застави або особисте зобов`язання, не обґрунтовані, та суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання зазначеним вище ризикам - недостатньо, а отже, є законні підстави для продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 194, 197, 201, 202, 315, 331, 336, 371-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129, ст. 126-1, ч. 2 ст. 342 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)», строком на 60 днів, тобто до 15 жовтня 2022 року включно.

Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захиснику та начальнику державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала про продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 17.08.2022 року о 16-30 год.

Суддя ОСОБА_1