Справа № 192/1258/22
Провадження № 1-в/192/251/22
Ухвала
іменем України

12 вересня 2022 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,
представника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Магадан Російської Федерації, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)»,

початок строку відбування покарання: 07 вересня 2017 року,
кінець строку відбування покарання: 12 липня 2023 року,

встановив:

ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути можливість застосування до нього ст. 81 КК України, умовно-дострокового звільнення.
У судовому засіданні засуджений заяву підтримав, посилається на те, що має заохочення, стягнень не має, навчався, працює, батьки у нього пенсіонери, хоче, щоб його звільнили.
Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» просила засудженому в задоволенні клопотання відмовити, вважає, що він не довів своє виправлення.
Прокурор клопотання засудженого вважає передчасним, проти його задоволення заперечував.
Суд, заслухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, вважає, що заява засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)». Початок строку відбування покарання: 07.09.2017, кінець строку відбування покарання: 12.07.2023.
Був засуджений:
20.02.2012 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст.15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільненого 21.11.2013 умовно-достроково строком на 1 рік 18 днів;
19.05.2017 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки 6 місяців,
26.12.2017 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України (по епізодами від 26 березня 2017 року по 03 травня 2017 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.05.2017 визначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України (по епізодами від 28 травня 2017 року по 04 вересня 2017 року) до 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.05.2017 року і остаточно призначено покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчий установі з конфіскацією майна; 03.05.2018 Апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.12.2017 року змінено в частині призначення покарання, виключено з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на застосування положень ч. 4 ст. 70 КПК України та призначення покарання за ч. 3 ст. 185 КК України окремо за епізодами від 26.03.2017 р. - 03.05.2017 р., постановлено вважати ОСОБА_3 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, з конфіскацією всього належного йому майна; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.05.2017 р., остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 6 місяців, з конфіскацією всього належного йому майна.
Таким чином, ОСОБА_3 раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, за яке був засуджений до позбавлення волі.
На час звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув більше двох третин строку покарання.
Суд зазначає, що за правилами, встановленими п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Суд зазначає, що відповідно до довідки про заохочення та стягнення станом на 08.09.2022 до засудженого ОСОБА_3 було застосоване чотири заохочення, а саме 21 січня 2020 року, 12 квітня та 19 жовтня 2021 року та 12 квітня 2022 року, стягнень засуджений не має.
Працевлаштований засуджений з липня 2018 року.
01 липня 2020 року закінчив Солонянський навчальний центр № 21 за спеціальністю «Муляр; Штукатур» та отримав свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації, присвоєно кваліфікацію «Муляр; Штукатур ІІІ розряду».
Відповідно до характеристики, складеної у вересні 2022 року, за період перебування у слідчому ізоляторі характеризувався посередньо. У Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 31 травня 2018 року. Працевлаштований на підприємстві установи за власним бажанням, вантажник СГП. За час відбування покарання характеризується задовільно, порушень режиму утримання не допускає. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для їх самостійного виконання не має. Відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує соціальні зв`язки на волі.
Разом з тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.
06 вересня 2019 року комісія ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» відмовила засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації (ст. 101 КВК) як особі, яка не стає на шлях виправлення (а.о.с. 39).
24 квітня 2020 року комісія виправної установи відмовила у направленні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), як такому, який не став на шлях виправлення.
28 травня 2021 року комісія виправної установи відмовила засудженому у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.
Суд звертає увагу, що відбуття двох третин строку покарання засудженим, працевлаштування, навчання у Солонянському навчальному центрі № 21, посилання засудженого на відсутність з його сторони порушень, наявність 4 заохочень не є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого.
Посилання засудженого на те, що він не порушує режим утримання, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Протягом строку відбування покарання засуджений характеризувався посередньо або задовільно, до нього було застосовано лише чотири заохочення, одне у 2020 році, два у 2021 році, та одне у 2022 року, що не вказує на системність.
Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені докази, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому у задоволенні клопотання засудженого умовно-дострокове звільнення відмовляє.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1