Справа № 309/2659/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/341/20, за апеляційними скаргами прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 на вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 08.05.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одружений, не працюючий, не судимий, засуджений:
- за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначив у 03 (три) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України ОСОБА_10 зобов`язано: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ст.65 КВК України іспитовий строк ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку, а саме 08.05.2019.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_10 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_11 , мешканки АДРЕСА_2 ( чотириста сімдесят вісім тисяч сімсот сорок шість) грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди; 30000 ( тридцять тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди; 1000 (одну тисячу) грн. сплаченого судового збору при подачі позовної заяви. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру одержувач УК у м.Ужгороді 24060300, код одержувача 38015610, р/р 0002 в ГУ ДКСУ в Закарпатській області МФО 812016 - 429 грн. за проведену трасологічну експертизу №2/358 від 01.06.2018 та 858 грн. за проведену трасологічну експертизу № 2/357 від 01.06.2018.

-2-

Речовий доказ по справі: ДВД диск із записом камери відеоспостереження, який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 16.05.2018 і який зберігається в матеріалах кримінального провадження, - залишено в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 500 грн. серії ЗД 3123183, грошові кошти номіналом 1000 угорських форинтів серії DВ 1793638, які приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 03.05.2018 і які зберігається у відділенні №280/06 АБ «Укргазбанк» в м.Ужгороді по вул.Швабській,70, відповідно до акту приймання передачі, після вступу вироку в законну силу - ухвалено повернути потерпілій ОСОБА_11 ;
- автомобіль «Ауді» номерний знак Латвійської Республіки DТТ 256, який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 03.05.2018 і який зберігається на арешт майданчику Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області, після вступу вироку в законну силу, - ухвалено повернути ОСОБА_10 ;
- пошкоджені частини замка від сейфу та ланцюжок з кулоном у вигляді ключа, які приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 25.05.2018 і які зберігається у кімнаті утримання речових доказів Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області відповідно до квитанції, після вступу вироку в законну силу, - ухвалено повернути потерпілій ОСОБА_11 ;
- фотографія автомобіля «Ауді» номерний знак Латвійської Республіки НОМЕР_1 , яку надано потерпілою ОСОБА_11 і яка приєднана до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 31.07.2018 і яка зберігається в матеріалах кримінального провадження,- залишено на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку ОСОБА_10 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_10 25.04.2018 у період часу з 08 до 09 год., за попередньою змовою з ОСОБА_12 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, впевнившись у відсутності власників будинку, таємно, шляхом пошкодження вхідних дверей до будинку, проникли в середину будинку АДРЕСА_3 , звідки викрали: грошові кошти в сумі 730 євро, що відповідно до офіційного курсу валют НБУ становить 23338 грн.; 5000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют НБУ становить 130885 грн.; 4000 грн; 1000 російських рублів однією купюрою, що відповідно до курсу НБУ становить 421 грн.; 1000 угорських форинтів, що відповідно до курсу НБУ становить 102 грн.; ланцюжок з кулоном у вигляді ключа з декоративними камінням вартістю 300 грн. та золоті вироби, а саме: золоті сережки вагою 15 г. вартістю 9750 грн., золотий ланцюжок вагою 25 г. вартістю 16 250 грн., золоту каблучку вагою 13 г. вартістю 8450 грн., золотий браслет вагою 30 г. вартістю 19 500 грн., золоті сережки вагою 20 г. вартістю 13 000 грн., золоту підвіску вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золоту каблучку 18 г. вартістю 11 700 грн., золоті сережки вагою 12 г. вартістю 7800 грн., золотий ланцюжок вагою 20 г. вартістю 13 000 грн., золотий ланцюжок з кулоном вагою 20 г. вартістю 13 000 грн., золоту каблучку з діамантом вагою 8 г. вартістю 5200 грн., золоту каблучку з діамантом вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золотий ланцюжок з кулоном «Божої матері» вагою 30 г. вартістю 19 500 грн., золоту каблучку вагою 20 г. вартістю 13 000 грн., золоту каблучку вагою 20 г. вартістю 13 000 грн., золоті сережки вагою 18 г. вартістю 11 700 грн., золотий ланцюжок вагою 13 г. вартістю 8450 грн., золоту каблучку вагою 12 г. вартістю 7800 грн., золоті сережки вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золоту каблучку вагою 15 г. вартістю 9750 грн., золоту каблучку вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золотий ланцюжок вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золотий кулон вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золоті сережки вагою 8 г. вартістю 5200 грн., золоті сережки вагою 5 г. вартістю 3250 грн., золотий ланцюжок вагою 15 г. вартістю 9750 грн.,

-3-

дві золоті каблучки «Маркіза» загальною вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золоту ложку декоративну (кофейну) вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золоте кільце з трьома уламками діамантів вагою 8 г. вартістю 5200 грн., сім обручок загальною вагою 25 г. вартістю 16 250 грн., золотий «самовар» вагою 10 г. вартістю 6500 грн., золоті зубні коронки загальною вагою 15 г. вартістю 9750 грн., лом золотих виробів загальною вагою 30 г. вартістю 19 500 грн. та три золотих чоловічих персні загальною вагою 30 г. вартістю 19 500 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 506746 грн.
В апеляційній скарзі, прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 та доведеність його вини, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду щодо ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним за ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 06 (шести) років позбавлення волі. Вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.75 КК України не дотримався вимог закону, оскільки таке покарання є несправедливим через м`якість. На його думку, суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та дані про його особу, який не дивлячись на визнання своєї вини, каяття, позитивну характеристику та намір відшкодувати завдану потерпілій шкоди у повному обсязі, ніде не працює та ніколи офіційно не працював, а відтак немає реальної можливості відшкодувати заподіяні збитки. Також прокурор вказує і на те, що зазначені у вироку суду пом`якшуючі покарання ОСОБА_10 обставини та позитивні дані щодо його особи, жодним чином не впливають на істотне зниження ступеню тяжкості злочину, а тому висновок суду про можливість виправлення ОСОБА_10 без реального відбування призначеного покарання є безпідставним.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах потерпілої ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_7 просить вироку суду від 08.05.2019 щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання, вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди та вирішення відшкодування понесених потерпілою процесуальних витрат скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним за ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 06 (шести) років позбавлення волі та стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди та процесуальні витрати у повному обсязі, відповідно до заявленого цивільного позову. В обгрунтування апеляційних вимог адвокат ОСОБА_7 зазначає проте, що призначене судом ОСОБА_10 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а висновки суду щодо наявності пом`якшуючих покарання обставин не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Також вказує на те, що при частковому задоволенні цивільного позову в частині відшкодування потерпілій моральної шкоди та судових витрат, судом не було об`єктивно з`ясовано всі обставини кримінального провадження. Вважає помилковим висновок суду щодо можливості застосування щодо ОСОБА_10 положень ст.75 КК України, оскільки судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_10 скоїв умисний, завчасно спланований у групі з іншою особою тяжкий злочин з проникненням у житло, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Також звертає увагу на те, що визнавши доведеним вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою та завдання злочином тяжких наслідків потерпілій, суд першої інстанції безпідставно не визнав ці обставини такими, що згідно п.п.2,5 ч.1 ст.67 КК України, обтяжують

-4-

покарання обвинуваченому. Також не погоджується із висновком суду про визнання пом`якшуючими обставинами визнані судом щире каяття та часткове відшкодування ОСОБА_10 шкоди потерпілій, оскільки всього обвинуваченим відшкодовано 28000 грн. із завданої шкоди у розмірі 506746 грн., що свідчить байдуже ставлення обвинуваченого до злочину, його наслідків у виді завдання шкоди, а відтак і неналежне врахування судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову, ступеню понесених потерпілою моральних страждань, а також намагання обвинуваченого уникнути відповідальності у зв`язку із перебуванням у розшуку та відсутністю місця роботи. Крім того, вказує про безпідставність відмови судом першої інстанції в задоволенні понесених потерпілим витрат на професійну правничу допомогу, оскільки всі необхідні докази про такі витрати суду були надані.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційній скарги, пояснення представника потерпілої- адвоката ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційній скарги, заперечення проти апеляційних скарг захисника адвоката ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційній скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_11 підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно до вимог ч.1 ст.337 КК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст.91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч.4 ст.110, ч.2 ст.291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті - процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

-5-

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, і ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Апеляційний суд звертає увагу, що правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно ст.314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно ст.374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів тощо.

Без дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст.337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, серед інших відомостей, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всупереч зазначеним вимогам процесуального закону, складений старшим слідчим СВ Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_13 06.09.2018 та цього ж дня затверджений прокурором Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_14 обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 вказаним вимогам не відповідав, оскільки ОСОБА_10 за вказаних в обвинувальному акті обставин, вчинив кримінальне правопорушення (крадіжку) за такими кваліфікуючими ознаками, як вчинення повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_12 та шляхом проникнення до будинку, що не узгоджується з кваліфікаціїю дій ОСОБА_10 за ч.4 ст.185 КК України за єдиною кваліфікуючою ознакою - вчинення діяння у великих розмірах, яка у формулюванні обвинувачення не зазначена.

-6-

Не зважаючи на це, суд у підготовчому судовому засіданні не перевірив відповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як це передбачено ст.314 КПК України, не вирішив питання про усунення наведених недоліків, та ухвалив обвинувальний вирок, чим також порушив вимоги положень ст.ст.42,370 КПК України

Відповідно до п. «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Окрім того, згідно із чинним кримінальним процесуальним законом обвинувачений має право знати, у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт має бути конкретним за своїм змістом, позаяк неконкретність такого обвинувачення порушує право обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95, п.47). Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_10 був позбавлений можливості здійснювати ефективний захист від обвинувачення, що призвело до порушення його права на захист, що не відповідає вимогам ст.2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також принципу верховенства права закріпленому в ст.8 КПК України та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

Крім того, як вбачається з вироку, суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_10 за вказаних в обвинувальному акті, оцінка якому надана вище, обставинах, вчинив кримінальне правопорушення (крадіжку) за такими кваліфікуючими ознаками, як вчинення повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_12 та

-7-

шляхом проникнення до будинку. Однак кваліфікувавши діяння ОСОБА_10 за ч.4 ст.185 КК України, суд констатував про наявність у діяннях останнього лише такої кваліфікуючої ознаки як вчинення діяння у великих розмірах, яка у формулюванні доведеного судом обвинувачення ОСОБА_10 не зазначена. Окрім того, кваліфікувавши діяння ОСОБА_10 за ч.4 ст.185 КК України, як крадіжка вчинена у великих розмірах, суд першої інстанції не вмотивував висновок про те, на підставі чого прийшов до судження про заподіяння злочином матеріальної шкоди, яка є великим розміром викраденого. За таких обставин висновки суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності, у зв`язку з чим вирок уважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження (п.4 ч.1 ст.411 КПК України).
Окрім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 29.08.2018, виділено з матеріалів кримінального провадження №0000524 від 26.04.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в окреме провадження матеріали відносно ОСОБА_12 .
Також з матеріалів цього провадження вбачається, що оскаржуваним вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 08.05.2019, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який, згідно з цим вироком, за попередньою змовою з ОСОБА_12 25.04.2018 здійснили крадіжку належних потерпілій ОСОБА_11 грошових коштів та золотих виробів з будинку АДРЕСА_3 , чим спричинили останній матеріальну шкоду в розмірі 506746 грн.
Констатація судом першої інстанції у вироку винуватості ОСОБА_10 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 з ОСОБА_12 , фактично є висновком про те, що і ОСОБА_12 вчинив цей же злочин.
Така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_12 не лише входить в колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим статтею 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини. Натомість міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини першої статті 11 Загальної декларації прав людини кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
За таких обставин очевидним є те, що зазначення у вироку щодо ОСОБА_10 про співучасть у вчиненому ними злочині з ОСОБА_12 є незаконним, оскільки таке формулювання встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення конкретно вказує саме на цю особу, як на співучасника злочину.
На переконання апеляційного суду, місцевий суд порушив вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції і положення ч.1 ст.20 КПК України щодо гарантування кожному права, зокрема, на розгляд безстороннім судом його справи з підстав того, що 08.05.2019 винесено обвинувальний вирок відносно ОСОБА_10 , де він виразив своє судження щодо участі ОСОБА_12 , зазначивши, серед іншого, що вони діяли за попередньою змовою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення. Обидва ці кримінальні провадження стосуються тих самих подій і означали оцінку тих самих доказів.

-8-

Також, вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , суд не в повній мірі з`ясував підстав для його задоволення та недостатньо врахував вимоги ст.128, ч.1 ст.129 КПК України, а також положення ст.175, ч.5 ст.177 ЦПК України, зокрема про те, що: форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам установленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (ч.4 ст.128 КПК України); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги повинні містити зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви чи зазначення доказів (п.п.5,8 ч.3 ст.175 ЦПК України); позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, якими підтверджуються обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ч. 5 ст.177 ЦПК України).
На переконання колегії суддів, вирішуючи цивільний позов, місцевий суд не перевірив у достатній мірі належність, допустимість, достовірність і достатність доказів про те, що саме потерпіла ОСОБА_11 є власником цих викрадених золотих виробів, а також їхню кількість, вагу і дійсну вартість та чи взагалі такі вироби знаходилися в неї відповідно до підтверджуючих документів.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що за наведених вище обставин вирок суду не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому на підставі статей 409, 410,411,412 КПК України підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження й істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості усунути зазначені вище порушення суду першої інстанції.
В апеляційній інстанції ні представник потерпілої, ні сторона обвинувачення не заявляли клопотань про дослідження доказів, тому апеляційний суд керуючись принципами диспозитивності та змагальності позбавлений можливості усунути допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону.
При оцінці доводів апеляційних скарг та прийнятті рішення, колегія суддів зазначає, що саме сторона обвинувачення поза розумним сумнівом, з дотриманням наведених вище положень Конвенції та КПК України, повинна довести винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Оскільки підставами для скасування вироку є невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційних скарг, у тому числі щодо призначеного обвинуваченому покарання. Такі доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційних скарги як прокурора, так і представника потерпілої, в тому числі щодо особи обвинуваченого, тяжкості кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також покарання яке оскаржується із застосуванням ст.75 КК України, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої про те, що, призначаючи ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст.ст.75-76 КК України, суд не зазначив за наявності яких підстав дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та не вмотивував своє рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів вважає такими, що підлягають до ретельної перевірки та відповідної оцінки, і у випадку

-9-

підтвердження наведених прокурором та представником потерпілої доводів щодо призначеного покарання, доведеності встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин та кваліфікації дій, колегія суддів вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України слід вважати неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведеного, апеляційні скарги прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі.
Керуючись ст.ст.404,407,409,412,415,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Хустського районного суду Закарпатської області від 08.05.2019 щодо ОСОБА_15 , обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України - скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: