Справа № 157/239/21
Провадження №1-кс/157/2/22
УХВАЛА
04 травня 2022 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву прокурора ОСОБА_4 про відвід судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_5 в кримінальному провадженні №0000681 від 09 листопада 2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

встановив:

У провадженні Камінь-Каширського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2020 року за №0000681.

Прокурор ОСОБА_4 23 червня 2021 року заявив відвід головуючому у справі судді ОСОБА_5 , який мотивує тим, що провадження №0000681 від 09 листопада 2020 року було виділено в окреме провадження з кримінального провадження №0000155, в якому, як встановлено в ході судового розгляду, суддею ОСОБА_5 23 червня 2020 року приймалося рішення, як слідчим суддею, про накладення арешту на майно (ухвала суду у справі №157/525/20, провадження №1-кс/157/218/20), тому наявні підстави, передбачені ч. 1 ст. 76 КПК України, а саме повторна участь судді у кримінальному провадженні. Посилаючись на викладене вище, прокурор просить його заяву про відвід судді ОСОБА_5 задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав до суду заперечення на заяву прокурора про відвід судді, у якому зазначає, що прокурор обґрунтовує своє клопотання недопустимістю повторної участі судді у кримінальному провадженні. Проте, сторона захисту з такими доводами прокурора незгідна, вважає подану заяву належним чином невмотивованою, такою, яка не підкріплена жодним доказом у справі, а тому до задоволення не підлягає. Стаття 76 КПК України регламентує недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні, якщо він уже брав участь у ньому під час досудового розслідування або в судах першої, апеляційної або ж касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування рішення суду відповідної інстанції. При цьому, така недопустимість стосується саме одного й того ж самого кримінального провадження, а законодавцем не зазначено у процесуальному законі заборону брати участь одного судді в двох пов`язаних між собою кримінальних провадженнях. Натомість прокурор не наводить жодних аргументів про повторну участь судді ОСОБА_5 саме в кримінальному провадженні № 0000681, оскільки факти такої участі під час досудового розслідування об`єктивно відсутні, що зокрема підтверджується наявним у справі реєстром матеріалів досудового розслідування та супровідним листом до обвинувального акта, в якому цей же прокурор взагалі не вказував про попередню участь судді ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні. Так, очевидним є те, що, наводячи мотиви для відводу, прокурор не посилається на конкретні матеріали з реєстру досудового розслідування, які б вказували на здійснення досудового контролю суддею ОСОБА_5 у взаємопов`язаних кримінальних провадженнях, а також відсутні самі ухвали про прийняті нею рішення, як слідчим суддею, з яких би суд міг об`єктивно зробити висновок про наявність чи відсутність упередженості в подальшому розгляді обвинувального акта. Водночас, прокурор не долучив жодного доказу на підтвердження викладених в його заяві про відвід обставин, позбавивши суд можливості перевірити його доводи та аргументи і саму підставність чи безпідставність відводу. Разом із тим, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, що є у вільному публічному доступі, за результатами пошуку судових рішень у справі №157/525/20 у реєстрі відсутні будь-які судові рішення, котрі б приймались суддею ОСОБА_5 в рамках справи, зазначеної у заяві прокурора про відвід. Тобто, аргументи прокурора є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу, в силу їх недоведення жодним належним доказом і спростування долученими захистом документами. Прокурор по суті своїх вимог не наводить жодного твердження про наявність у нього сумнівів у неупередженості чи об`єктивності судді ОСОБА_5 , його заява про відвід носить виключно формальний характер та спрямована суто на затягування розгляду справи при тому, що ним істотно порушено приписи процесуального закону внаслідок несвоєчасного направлення обвинувального акту до суду, що слугувало підставою для заявлення ним, як захисником, клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, вирішення якого вже було розпочато суддею по суті та тривало впродовж трьох судових засідань. Окрім того, прокурор, як представник сторони обвинувачення, та в силу вимог ст. 36 КПК України має повний доступ до всіх матеріалів кримінального провадження, тобто є обізнаним про всі обставини справи, в перших двох судових засіданнях жодних відводів не заявляв, стверджуючи, що довіряє сформованому складу суду. Ця обставина зайвий раз вказує на формальність заявленого ним відводу судді ОСОБА_5 . У відповідності до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зокрема зобов`язаний заявити самовідвід. Однак, суддя ОСОБА_5 з тих підстав, на які посилається прокурор в своїй заяві, самовідвід не заявляла, оскільки матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу її участі в кримінальному провадженні №0000155 і прокурором таких долучено не було, навіть до заяви про відвід не долучено копії ухвали, на яку він посилається, що свідчить про невмотивованість поданої прокурором заяви, а також про необхідність її відхилення. У рішенні у справі «Поппе проти Нідерландів» від 24 березня 2009 року ЄСПЛ проаналізував доводи заявника, який вказував про те, що стосовно нього не було проведено справедливого судового розгляду, оскільки у кримінальному провадженні проти нього два судді Регіонального суду не були неупередженими, так як раніше вони розглядали справи стосовно співучасників заявника та в судових рішеннях, що стосуються тих кого обвинувачували, викладали обставини щодо того, як заявник був причетний до розглядуваних цим судом кримінальних злочинів. За результатами розгляду цих доводів заявника ЄСПЛ не встановив упередженості суддів. При цьому суд зазначив, що робота кримінальних судів, як правило, часто включає суддів, які головують у різних судових процесах, в яких обвинувачується чимало осіб. Тому робота кримінальних судів була б неможливою, якщо тільки цим фактом можна було б поставити під сумнів неупередженість судді. На думку ЄСПЛ, сам факт того, що суддя вже здійснював судовий розгляд в окремих кримінальних провадженнях не є достатнім, щоб викликати сумніви в неупередженості цього судді в подальшому. У справі «Нортіер проти Нідерландів» ЄСПЛ зауважив, що «один лише факт про те, що суддя приймав рішення на досудовому етапі не можна вважати підставою для сумнівів щодо його безсторонності; основне значення у справі мають обсяг і характер цих рішень». У справі «Сен-Марі проти Франції» двоє з трьох членів суду раніше приймали рішення про відмову у звільненні заявника з-під варти, що не було визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки попереднє рішення обмежувалося лише короткою оцінкою представлених фактів з метою встановити, чи є обґрунтованими підозри поліції та чи дають вони підстави побоюватися, що обвинувачений втече з-під варти. Водночас, в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення апеляційним судом процесуального повноваження щодо призначення нового розгляду в суді першої інстанції» зазначено, що попереднє здійснення розгляду судових проваджень, у яких бере участь певна особа, не може автоматично зумовлювати констатацію упередженості судді щодо інших проваджень, які у подальшому здійснюються суддею відносно цієї ж особи. Апеляційним судам слід проаналізувати процесуальний документ в іншому провадженні відносно конкретної особи, ухвалений за участі судді, який розглядав кримінальне провадження щодо цієї особи, з метою з`ясування, чи не висловлена в попередньому процесуальному документі думка судді стосовно пред`явленого обвинувачення у кримінальному провадженні або доведеності певних дій особи. Адже думка, висловлена суддею ще до розгляду кримінального провадження стосовно обвинувачення, може стати підставою для визнання судді необ`єктивним і небезстороннім. Таким чином, жодних правових підстав для відводу судді ОСОБА_5 від розгляду даного кримінального провадження немає.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заяву про відвід підтримав, пояснивши свою позицію тим, що суддя ОСОБА_5 брала участь, як слідчий суддя, в кримінальному провадженні №0000155, зокрема ухвалою від 23 червня 2020 року задовольнила клопотання слідчого про арешт майна, вилученого під час огляду місця події. Постановою прокурора у даному кримінальному проваджені від 09 листопада 2020 року були виділені в окреме провадження матеріали за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 343 КК України, які були зареєстровані в ЄРДР за №0000681. Отже суддя ОСОБА_5 брала участь у кримінальному провадженні, яке безпосередньо пов`язано з даним провадженням, що може бути підставою для сумніву в об`єктивності судді під час дослідження та оцінки нею доказів у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Інші учасники судового провадження на розгляд заяви прокурора про відвід судді не з`явилися.

Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку про підставність заявленого прокурором відводу.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 9 Конституції України кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Вимога щодо безсторонності, як свідчить судова практика Європейського суду з прав людини характеризується двома критеріями: перший - полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Згідно з п. 12 Висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, при винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Кримінального процесуального кодексу України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Судом встановлено, що в провадженні судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_5 знаходиться кримінальне провадження з обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, відомості про який внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2020 року за №0000681.

Дане кримінальне провадження згідно з постановою прокурора відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 від 09 листопада 2020 року було виділено з кримінального провадження №0000155 від 20 квітня 2020 року за підозрою неповнолітнього ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 343, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 296 КК України, ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 342 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 343 КК України.

Як встановлено судом під час досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000155 від 20 квітня 2020 року слідчий суддя Камінь-Каширського районного суду ОСОБА_5 здійснювала розгляд клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна, яке згідно з ухвалою слідчого судді від 23 червня 2020 року було задоволено частково.

З наведено слідує, що суддя ОСОБА_5 здійснювала судовий контроль у кримінальному провадженні №0000155, яке проводилося в тому числі й щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та з якого були виділені матеріали досудового розслідування що до цього ж обвинуваченого в окреме провадження за №0000681.

Вказані вище обставини, зокрема здійснення слідчим суддею Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_5 судового контролю під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 квітня 2020 року за №0000155, та участь цієї ж судді як головуючого у справі в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 листопада 2020 року за №0000681, які безпосередньо пов`язані між собою певним обсягом доказів, здобутих під час спільного досудового розслідування, а також та обставина, що про підозру обвинуваченому ОСОБА_6 було повідомлено саме у кримінальному провадженні за №0000155, у якому суддя ОСОБА_5 брала участь як слідчий суддя, можуть викликати сумніви в учасників кримінального провадження щодо об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_5 при розгляді вказаного вище кримінального провадження по суті. А тому, з метою усунення таких сумнівів як в учасників даного провадження, так і в інших осіб заяву прокурора про відвід судді слід задовольнити.

Керуючись статтями 75, 76, 81, 372 КПК України, суд

постановив:

Заяву прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 про відвід судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження №0000681 від 09 листопада 2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, задовольнити.

Справу №157/239/21, провадження №1-кп/157/23/22 передати на розгляд іншому судді, якого визначити в порядку, встановленому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1