ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 678/792/20

Провадження № 11-кп/4820/310/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника
потерпілого-адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 11.03.2020 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року по обвинуваченню за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого на посаді лісника в ДП «Летичівський держлісгосп», раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців виправних робіт за місцем роботи із відрахуванням в дохід держави 20 відсотків від його заробітку.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, не обрано.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 25000 грн. відшкодування моральної шкоди.
Відмовлено ОСОБА_9 у відшкодуванні матеріальної шкоди
Питання речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

За вироком місцевого суду, 09 березня 2020 року, близько 01 години, навпроти автовокзалу, що розташований в АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , під час суперечки із потерпілим ОСОБА_9 , діючи умисно, маючи на меті спричинити тілесні ушкодження, наніс останньому скляною пляшкою удар в ліву частину обличчя, чим завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу лівої навколо очної ділянки, крововиливу під оболонки лівого ока, забою м`яких тканин лівої щоки, струсу головного мозку, переломів передньої та верхньої гайморової пазухи, переломів лобного та скроневого відростків лівої виличної кістки, які за своїм характером відповідно до висновку експерта № 58 від 27.04.2020 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвели до тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, ухвалити новий, яким призначити йому покарання у виді 2 років виправних робіт за місцем роботи із відрахуванням в дохід держави 10 відсотків від його заробітку. Цивільний позов задовольнити, стягнути із ОСОБА_6 , на його користь, 4662 грн. 18 коп. матеріальної шкоди та 80000 грн. моральної шкоди, а всього 84 662 грн. 18 коп. шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Вважає, що призначене місцевим судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину, оскільки ОСОБА_6 безпричинно наніс йому тілесні ушкодження, в результаті чого він вимушений був тривалий час лікуватися та переніс дві операції. Вказує, що судом не враховано, що відносно ОСОБА_6 вже відкривалися кримінальні провадження, наявність місця роботи у кримінальному правопорушенні проти життя та здоров`я не може розцінюватися, як пом`якшуюча обставина, оскільки попередні кримінальні правопорушення свідчать про агресивність особи обвинуваченого та схильність до насильства. Стверджує про відсутність щирого каяття ОСОБА_6 . В судовому засіданні обвинувачений поводив себе зухвало і збитки відшкодовував лише перед засіданнями суду. Жодних щирих слів розкаяння та пробачення за скоєне від нього, він не почув. Щодо врахування, при призначенні покарання, факту четвертого місяця вагітності цивільної дружини обвинуваченого, то на підтвердження даних обставин не було надано належних доказів і суд, у кримінальному провадженні, не має права встановлювати факти фактичних шлюбних відносин та причетність ОСОБА_6 до ненародженої дитини. Окрім того, суд першої інстанції безпідставно не врахував, як обтяжуючу обставину, знаходження обвинуваченого, під час скоєння кримінального правопорушення, в стані алкогольного сп`яніння.

Також, на думку апелянта, суд незаконно відмовив йому у стягненні матеріальної шкоди в сумі 4662 грн. 18 коп., оскільки згідно заяви від 17 грудня 2021 року, він зменшив розмір своїх позовних вимог, в частині матеріальної шкоди до 4662 грн. 18 коп., вказавши, що витрати матеріальної шкоди складаються із витрат на лікування та проїзд, решту витрат, зокрема і так званні благодійні внески були відшкодовані обвинуваченим добровільно. Під час визначення розміру моральної шкоди суд першої інстанції не врахував, що впродовж усього періоду, від часу побиття, він почувався дискомфортно через біль від нанесених тілесних ушкоджень та пережив дві операції. Тривалий час був обмежений у можливості фізичної активності, та не міг приділяти належної уваги своїй дружині та дітям. Отриманні травми, більше трьох місяців, не дозволяли йому повноцінно працювати, заробляти кошти та утримувати сім`ю. Майже рік, після нанесених йому тілесних ушкоджень, він вимушений був ходити із металевою пластиною в обличчі та зазнавав моральних страждань. А тому, уважає, що під час розгляду справи по суті, його позовні вимоги про стягнення із обвинуваченого моральної шкоди в сумі 80 000 грн. повністю знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора, який покладався на думку суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та вважають вирок суду законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив, дав належну правову оцінку.

Оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 учасниками апеляційного розгляду , в апеляційному порядку, не оскаржуються, тому колегією суддів вони не перевіряються.
Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про невідповідність призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вимогам закону, внаслідок м`якості, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, вказаних вимог закону, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дотримався.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції враховані фактичні обставини справи, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як встановив суд першої інстанції, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є те, що ОСОБА_6 має позитивну характеристику за місцем проживання, працює, у вчиненому щиро кається, просив вибачення у потерпілого, частково відшкодував шкоду, його цивільна дружина знаходиться на четвертому місяці вагітності.
Обставини, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , судом встановлено не було.
Крім того, враховано і дані досудової доповіді органу пробації, який уважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без позбавлення або обмеження його волі та становить середню небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб), ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінено як середні.
В судовому засіданні першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину, щиро кається у вчиненні кримінального правопорушення, вибачився перед потерпілим, частково відшкодував заподіяну шкоду, та вказав, що буде працювати та відшкодовувати моральну шкоду, визначену судом.
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину (визнання вини, щире каяття у вчиненні злочину, часткове відшкодування шкоди), характеру вчиненого злочину, а також особи винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, працює, а також висновку органу пробації, який міститься в досудовій доповіді, є усі підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у середній межі санкції ч. 1 ст. 122 КК України.
Водночас колегія суддів зауважує, що як зазначено в обвинувальному акті, досудовим розслідуванням обтяжуючих покарання обставин не встановлено, з огляду на це місцевий суд та суд апеляційної інстанції, згідно вимог ст.337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, не вправі виходити за межі висунутого особі обвинувачення, та визнати обтяжуючою покарання обставиною вчинення ОСОБА_6 злочину в стані алкогольного сп`яніння, на що є посилання в апеляційній скарзі.
Покарання, призначене судом ОСОБА_6 , на думку апеляційного суду, відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким.
Доводи апелянта, що призначене судом ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу, внаслідок м`якості, є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, тому, в цій частині, апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.
Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів частково погоджується з доводами його апеляційної скарги щодо невмотивованості вироку суду, в частині розміру стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_6 , на користь потерпілого, моральної шкоди.
Згідно частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Стаття 16 ЦК України закріплює, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
При цьому колегія суддів приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Отже, на думку колегії суддів, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
Зі змісту цивільного позову, підтриманого потерпілим в суді першої інстанції та його представником у судовому засіданні апеляційної інстанції, встановлено, що потерпілим моральну шкоду, завдану злочином, оцінено у 80 000 грн. та обґрунтовано тим, що він переніс фізичну біль та душевні страждання, також перебував на тривалому лікуванні, що призвело до порушення нормального ритму життя.
Місцевий суд дійшов беззаперечного висновку, що потерпілому заподіяна моральна шкода, разом з тим, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 25 000 грн., суд першої інстанції жодним чином своє рішення не мотивував.
На переконання колегії суддів, розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого.
Зокрема, судом не враховано, що тілесні ушкодження потерпілому були нанесені в ліву область обличчя, у виді підшкірного крововиливу лівої навколо очної ділянки, крововиливу під оболонки лівого ока, забою м`яких тканин лівої щоки, струсу головного мозку, переломів передньої та верхньої гайморової пазухи, переломів лобного та скроневого відростків лівої виличної кістки, і саме у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він проходив відповідне лікування, що призвело до зміни його звичайного укладу та способу життя, тривалий час він був обмежений у можливості фізичної активності, переніс дві операції, отриманні травми більше трьох місяців не дозволяли йому повноцінно працювати, заробляти кошти та утримувати сім`ю, він почувався дискомфортно так як вимушений був ходити із металевою пластиною в обличчі.

Наведені обставини дають підстави стверджувати те, що розмір відшкодування у 25 000 грн. не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого ОСОБА_9 та незручностей, викликаних вимушеними змінами його способу життя. Компенсацією моральної шкоди, яка б відповідала ступеню його моральних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, на думку колегії суддів, буде грошова сума у розмірі 50 000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 4662 грн. 18 коп., на що є посилання і в апеляційні скарзі потерпілого, оскільки ці виплати пов`язані із благодійною допомогою, яка вносилась потерпілим на рахунок лікувального закладу добровільно і не зумовлена проведенням лікувального процесу відносно потерпілого, є добровільною пожертвою, спрямованою на покращення матеріально-технічного стану лікувального закладу.
У відповідності до Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» від 05.07.2012 року зі змінами «благодійник» - дієздатна фізична особа або юридична особа приватного права (у тому числі благодійна організація), яка добровільно здійснює один чи декілька видів благодійної діяльності; «благодійна діяльність» - добровільна особиста та/або майнова допомога для досягнення визначених цим Законом цілей, що не передбачає одержання благодійником прибутку, а також сплати будь-якої винагороди або компенсації благодійнику від імені або за дорученням бенефіціара.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_9 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 , з урахуванням уточнень позовних вимог, про стягнення моральної шкоди в сумі 80 000 грн., з них матеріальної шкоди - 4 662 грн. 18 коп. благодійного внеску.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він в добровільному порядку сплатив потерпілому витрати на лікування та паливно-мастильні матеріали в сумі 37 930 грн., стягнення сплачених лікувальному закладу благодійних внесків не передбачено законом.
З огляду на викладене, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого 4 662 грн. 18 коп. благодійних внесків не ґрунтується на вимогах закону.
Інша матеріальна шкода у розмірі 37 176 грн. 21 коп. обвинуваченим ОСОБА_6 добровільно відшкодована потерпілому, в повному обсязі, тому підстав для задоволення апеляційної скарги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 4662 грн.18 коп. колегія суддів не вбачає.
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга потерпілого підлягає до задоволення частково, а вирок суду, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, - зміні в частині вирішення цивільного позову у зв`язку із збільшенням розміру моральної шкоди, які не впливають на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6 , в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, змінити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3