Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 498/247/22
Номер провадження: 1-кп/511/130/22
05.07.2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000194, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.10.2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великокомарівка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 08.07.2022 року.

04.07.2022 року на адресу суду надійшло клопотання прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу на даний час не відпали.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора належить задовольнити.

Висновок суду обґрунтовується наступним.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності до ст. 194 цього Кодексу під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, місця його постійного проживання, у тому числі, наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , на шлях виправлення не став, маючи не зняту та непогашену в законному порядку судимість, обвинувачується у тому, що повторно вчинив кримінальне правопорушення, переховувався від органу досудового розслідування, перебував у розшуку, а тому може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, які не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , більш м`якого запобіжного заходу не забезпечать у повній мірі запобіганням вищевказаних ризикам, тому як ОСОБА_4 , залишаючись на волі, може продовжити злочинну діяльність й переховуватись від суду.

Крім того, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо з наступних підстав.
Обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, передбаченого ст. 179 КПК України, є недоцільним, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину повторно, тому у суду не має впевненості, що обвинувачений буде дотримуватись вимог, закріплених ст. 42 КПК України. Крім того, застосування особистого зобов`язання жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для застосування особистої поруки згідно зі ст. 180 КПК України потрібна наявність поручителів. Проте жодна особа не виявила наміру бути поручителем обвинуваченого ОСОБА_4 .
Для застосування домашнього арешту згідно ст. 181 КПК України не має підстав, так як вказаний запобіжний захід жодним чином не сприятиме запобіганню ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 вже ухилявся від слідства.
Іншими обставинами, що в сукупності вказують на можливість і необхідність застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ст. 178 КПК України, також є вік та стан здоров`я обвинуваченого на даний час не встановлено фактів хвороби ОСОБА_4 , тобто можна стверджувати, що останній здоровий; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи обвинувачений ОСОБА_4 ніде не працює, постійного джерела доходу не має.
Обрати відносно ОСОБА_4 більш-м`які запобіжні заходи не представляється можливим, так як необхідних умов їх обрання не має і вони, на думку суду, не забезпечать запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не буде ефективним запобіжним заходом і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш-м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу

Пункт 5 ч. 2 ст. 183 КПК України регламентує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
При обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання, останньому було обрано заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян.
Суд зазначає, що розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні, яке встановлює заставу та також має бути враховано матеріальне становище обвинуваченого (підсудного) та його платоспроможність. За певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні нетяжкого злочину визначається від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується та розмір суми збитку, що ставиться йому в провину, суд вважає за необхідне залишити розмір застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що наразі становить 49620, 00 гривень незмінним, покласти на обвинуваченого у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду; не відлучатися за межі Роздільнянського району Одеської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На даний час судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою відпала, оскільки судовий розгляд триває і суд наразі дослідив лише письмові докази, також ще не допитані по даній справі свідки, потерпілий та сам обвинувачений.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Оцінивши зазначені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 в подальшому належить утримувати під вартою, і є доцільним продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 194, 197, 331 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у виді тримання під вартою в Державній установі "Одеський слідчий ізолятор" на строк 60 (шістдесят) днів - до 02.09.2022 року включно.
Розмір застави залишити 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01 січня 2022 року) в сумі 49620, 00 гривен.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати до суду на виклики за першою вимогою, не відлучатися за межі Роздільнянського району Одеської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Копію ухвали направити Державній установі "Одеський слідчий ізолятор"- для виконання, прокурору, обвинуваченому - для відома.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1