Справа № 461/1059/22
Провадження № 1-кс/461/3007/22
26.07.2022 слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно -
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив таке задоволити.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Частинами 1,2,10,11 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Органом досудового розслідування встановлено, що службові особи Сколівської міської ради впродовж 2021 року, зловживаючи своїм службовим становищем, незаконно передали у приватну власність особливо цінні землі в межах природно заповідного фонду, чим спричинено тяжкі наслідки інтересам держави.
Так, Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Львівській області, проведена перевірка з питань дотримання земельного законодавства при прийнятті рішень, розпоряджень, ухвал Сколівською міською ТГ Стрийського району Львівської області в період 2020-2021 років, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту земельної ділянки від 25.10.2021 №480-ДК/446/АП/09/01/-21.
Вказані земельні ділянки, згідно даних публічної кадастрової карти розташовані на території Ландшафтного заказника місцевого значення «Зелемінь» (землі природно-заповідного фонду).
Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ч.3 ст.132 КПК України).
Як встановлено, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають статусу підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні.
Слід зазначити, що слідчим не підтверджено жодними належними та допустимими доказами наявність ризиків, коли незастосування арешту майна може призвести до його зникнення, втрати або пошкодження, а також настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, в тому числі і відчуження майна. В обґрунтування клопотання не подано жодного доказу, що власник має намір чи вчиняє дії по відчуженню майна чи будь-які інші дії які, що в подальшому можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відтак, слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а відтак застосування заходів забезпечення кримінального провадження є недопустимим (ч.3 ст.132 КПК України).
Цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні не подано.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість поданого клопотання та вважає за необхідне у задоволенні такого відмовити.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372, 376 , 395 КПК України, слідчий суддя -
у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо, ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1