УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2022 року

м. Київ
Справа № 676/2552/21
Провадження № 51-2281 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 червня 2022 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.121, ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2022 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.121, ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ст. 128 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 вирішено обчислювати з 14 квітня 2022 року. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18 лютого 2021 року по 13 квітня 2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Залишено обраний щодо ОСОБА_5 попередній запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 лютого 2021 року арешт на майно. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 29846 грн 24 коп. матеріальної та 50 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком 16 лютого 2021 року близько 18:00 год. ОСОБА_5 , рухаючись разом із потерпілим ОСОБА_6 по залізничним коліям перегону «ст. Кам`янець-Подільський ст. Гуменці» в напрямку м. Кам`янця-Подільського Хмельницької області, прийняв рішення про заподіяння тілесних ушкоджень останньому.
Знаходячись позаду ОСОБА_6 , на відстані 30 метрів від кілометрового стовпчика «227» діючої залізничної під`їзної колії № 64 ТОВ «Модуль - Україна», реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно завдав невстановленим в ході досудового розслідування предметом два удари в потиличну ділянку голови потерпілого ОСОБА_6 . Внаслідок вказаних дій ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеня, лінійного перелому потиличної кістки справа з вертикальним напрямком, імпресійного та лінійного перелому правої тім`яної кістки з формуванням епідуральної гематоми, забою в лівій півкулі мозочку та набряку правої півкулі головного мозку, перелому задньої черепної ямки справа та основи черепа, рубця в тім`яній ділянці справа С-подібної форми.
Зазначеними діями, що виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
В той же час ОСОБА_5 , проявляючи протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, а саме отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень внаслідок падіння, хоча повинен був і міг їх передбачити, знаходячись позаду потерпілого ОСОБА_6 , не встановленим в ході досудового розслідування предметом завдав два удари в потиличну ділянку голови останнього. В результаті вказаних дій, потерпілий не втримавшись на ногах від ударів, втратив рівновагу та впав з висоти власного зросту обличчям на залізничну колію, вдарившись при цьому лобною ділянкою голови об її поверхню та отримавши внаслідок падіння тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді імпресійного перелому передньої стінки правої лобної пазухи з порушенням цілісності верхньої стінки правої орбіти та правого відділу решітчастої кістки, лінійного перелому тіла клиновидної кістки, гемосинусу правої лобної пазухи та комірок решітчастої кістки, рубця в лобній ділянці справа Г-подібної форми.
Зазначеними діями, що виразились у необережному тяжкому тілесному ушкодженні, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.
Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи на залізничних коліях перегону «ст. Кам`янець-Подільський ст. Гуменці», умисно та з необережності заподіявши потерпілому ОСОБА_6 зазначені вище тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, усвідомлюючи, що потерпілий перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, маючи можливість надати останньому допомогу, достовірно знаючи про небезпеку, що загрожує життю ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, прагнучи уникнути кримінальної відповідальності, знехтувавши моральними і правовими нормами, що зобов`язують надати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані, не вжив заходів, необхідних для відвернення небезпеки для життя потерпілого, та, ставлячись до наслідків свого діяння необережно, завідомо залишив ОСОБА_6 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, без допомоги на відстані 30 метрів від кілометрового стовпчика «227» діючої залізничної під`їзної колії № 64 ТОВ «Модуль - Україна», хоча мав змогу надати допомогу.
Зазначеними діями, що виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 червня 2022 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 червня 2022 року і закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання.
Вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій ґрунтується виключно на показаннях потерпілого, у яких містяться істотні розбіжності, а сторона обвинувачення не надала до суду інших належних та допустимих доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах.
Також вважає, що суди попередніх інстанцій обмежилися поверхневим розглядом справи, належним чином не перевіривши доводи скарг щодо недостовірності та недопустимості фактичних обставин справи, упереджено поставилися до обвинуваченого, який був неодноразово судимим, й раніше перебував на обліку у лікаря нарколога.
На думку захисника, місцевий та апеляційний суди порушили принцип презумпції невинуватості, безпідставно визнавши висунуте ОСОБА_5 обвинувачення доведеним, оскільки винуватість його підзахисного не була доведена поза розумним сумнівом.
Вказує на безпідставність посилання у вироку місцевого суду на докази, які сам суд визнав недопустимими, оскільки це, на думку захисника, створює підсвідомий вплив на рішення суду.
Окрім того, захисник ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_5 також засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України. Тому згідно з положеннями ст. 477 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення мало бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого. Однак відповідно до витягу з ЄРДР від 11 березня 2021 року вказаної заяви у матеріалах справи немає, у зв`язку з чим провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй злочину в цілому.
Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги захисника щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності або безпідставності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.
Щодо доводів захисника ОСОБА_4 про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив і не спростував доводів поданих на вирок першої інстанції апеляційних скарг, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими.
Зі змісту ухвали апеляційного суду від 14 квітня 2022 року вбачається, що доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 за змістом здебільшого є аналогічними доводам його апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_5 , та апеляційної скарги самого ОСОБА_5 .
Суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи апеляційних скарг, обґрунтовано вказав, що висновок про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.121, ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України, за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.
Зокрема винуватість ОСОБА_5 підтверджується показаннями, безпосередньо наданими в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілим ОСОБА_6 , який вказував на те, що він прогулюючись на залізничному вокзалі у м. Кам`янець-Подільському познайомився з обвинуваченим, після чого вони разом пішли до ОСОБА_5 в гараж і вжили канабіс. Під час спілкування в гаражі, останній продемонстрував своє військове посвідчення, з якого потерпілий дізнався його прізвище та ім`я. Пізніше ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_6 провести його додому, на що той погодився, після чого вони разом пішли по коліях в сторону залізничного вокзалу м. Кам`янця-Подільського. По дорозі на прохання ОСОБА_5 потерпілий передав телефон останньому та пішов вперед, а обвинувачений залишився позаду. Через 2-3 хвилини ОСОБА_6 відчув удар ззаду в голову та впав на залізничні рейки, після чого послідували ще 7-8 сильних ударів по різних частинах голови, від яких він втратив свідомість. В момент нанесення ударів, крім нього та ОСОБА_5 , поруч нікого не було. Коли прийшов до свідомості, було темно, телефону не було. Зрозумівши, що дійти додому не зможе, вирішив піти до найближчого домоволодіння. Так, прийшовши на подвір`я ОСОБА_7 , він попросив останнього відвести його додому, на що той погодився. З дому разом із матір`ю вони поїхали в травмпункт міської лікарні, де йому надали медичну допомогу.
Свідок ОСОБА_8 зазначив, що на його подвір`я зі сторони залізничних колій прийшов закривавлений ОСОБА_6 . Потерпілий повідомив, що на нього напали та побили, й попросив підвезти його додому, що він і зробив.
Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_6 , вказувала, що ОСОБА_8 привіз її сина додому, який був весь у крові та повідомив, що його побив ОСОБА_5 . Після цього вони разом поїхали в міську лікарню, де ОСОБА_6 був поставлений діагноз відкрита черепно-мозкова травма, і в ту ж ніч його було прооперовано. При цьому свідок ОСОБА_9 пояснила, що її син повідомив про його знайомство з ОСОБА_5 на залізничному вокзалі й про те, що дорогою додому останній завдав йому удари по голові, після чого той втратив свідомість. Прийшовши до тями ОСОБА_6 пішов до першого домоволодіння, де зустрів ОСОБА_7 , який відвіз його додому.
Окрім того судом першої інстанції були досліджені письмові докази, які перелічені у змісті вироку і яким суд надав належну правову оцінку. Серед них:
- рапорт оперативного чергового ВП № 1 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 16 лютого 2021 року, якими підтверджується повідомлення про звернення до травмпункту Кам`янець-Подільської міської лікарні № 1 ОСОБА_6 із саднами на голові, які йому спричинив малознайомий на ім`я ОСОБА_10 у с. Кам`янка;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 16 лютого 2021 року, якими підтверджується, що ОСОБА_6 повідомив про завдання йому саме ОСОБА_11 тілесних ушкоджень;
- протокол огляду місця події від 17 лютого 2021 року з фототаблицями до нього, якими підтверджується місце вчинення кримінальних правопорушень;
- висновки експертів № 101 від 26 лютого 2021 року, № 102 від 12-17 березня 2021 року та № 103 від 17-25 березня 2021 року, якими підтверджується, що на вилучених під час огляду місця події речах знайдена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_6 ;
- протокол огляду місця події від 17 лютого 2021 року з долученими до нього ілюстративними таблицями про виявлення та вилучення мобільного телефону марки «Motorola», який належить потерпілому, у кущах неподалік домоволодіння АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений;
- протокол проведення слідчого експерименту від 19 лютого 2021 року з долученим до нього відеозаписом слідчої дії за участю ОСОБА_5 , якими підтверджуються показання ОСОБА_6 щодо напряму, куди вони разом із ОСОБА_5 пішли по коліях та щодо місця, де в подальшому останній заподіяв йому тілесні ушкодження;
- висновок експерта № 90 від 22 лютого 2021 про осудність ОСОБА_5 на момент вчинення кримінальних правопорушень;
- довідка станції Кам`янець-Подільського виробничого підрозділу «Жмеринська дирекція залізничних перевезень» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 09 березня 2021 року, відповідно до якої підтверджується факт завідомого залишення 16 лютого 2021 року ОСОБА_5 на діючих залізничних коліях потерпілого ОСОБА_6 без допомоги, який перебував у небезпечному для життя стані і позбавлений був можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, оскільки перебував без свідомості;
- висновок експерта № 54 від 09-16 березня 2021 року, дані якого узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_6 щодо механізму завдання йому ОСОБА_5 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що могли утворитись в день поступлення до стаціонару КНП «Кам`янець-Подільська міська лікарня», тобто 16 лютого 2021 року;
- протокол проведення слідчого експерименту із ОСОБА_6 від 30 березня 2021 року з долученим до нього відеозаписом цієї слідчої дії, які узгоджуються із даними протоколу огляду місця події від 17 лютого 2021 року;
- висновок експерта № 80 від 5 квітня 2021 року, у якому зазначається, що з урахуванням характеру та локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 є можливим механізм їх утворення за умов та обставин, на які вказує потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участю.
Оцінивши вказані вище та інші докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.121, ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України.
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги сторони захисту щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, апеляційний суд погодився з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути провадження та дати правильну оцінку вчиненому.
Апеляційний суд, спростовуючи доводи скарги щодо ґрунтування рішення суду першої інстанції виключно на показаннях потерпілого, у яких містяться істотні розбіжності, та відсутності інших належних і допустимих доказів, які б доводили винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, прийшов до правильного висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи окремо та в їх сукупності й відповідно до вимог ст. 94 КПК України дав оцінку окремим доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду.
Окрім того, суд апеляційної інстанції, спростовуючи твердження ОСОБА_5 про безпідставне врахування місцевим судом досудової доповіді, вказав, що згідно з ч. 1 ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, яка характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про покарання, представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.
Зазначена доповідь відповідає вимогам ч. 3 ст. 9 Закону України «Про пробацію», містить соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення; висновок про можливість виправлення без обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Крім того, обвинуваченому була надана можливість брати участь у її підготовці.
Щодо посилань захисника стосовно істотного порушення судами попередніх інстанцій вимог статей 477, 478 КПК України, оскільки досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України було розпочате в порядку приватного обвинувачення без заяви потерпілого, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінального правопорушення, передбаченого в тому числі ст. 135 КК України.

Статтею 478 КПК України закріплено норму, за якою потерпілий має право подати до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.
Згідно приписів ч. 4 ст. 26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Як вбачається із доданих копій судових рішень, 16 лютого 2021 року заяву потерпілого ОСОБА_6 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, а саме спричинення тілесних ушкоджень, було прийнято оперативним черговим ВП № 1 Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області та зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, й складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 16 лютого 2021 року.
Відповідні відомості в ЄРДР за №0000003 з правовою кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 121, ст. 128, ч. 1 ст. 135 КК України були внесені 17 лютого 2021 року.
Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 від обвинувачення щодо ОСОБА_5 не відмовлявся. Зазначене волевиявлення потерпілого варто розцінювати як прояв його волі до притягнення винного до кримінальної відповідальності та як відсутність процесуальних перешкод для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Вказане вище узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к, де зазначається, що звернення потерпілого до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо нього злочину без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією є проявом волі на притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Якщо потерпілий не подавав заяву про злочин, але до початку чи під час досудового розслідування і/або судового провадження за злочином публічного обвинувачення беззастережно висловився про необхідність застосування щодо винного кримінально-правових заходів примусу, відповідне волевиявлення, зафіксоване у процесуальних документах, є достатньою підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Необґрунтованими також є доводи касаційної скарги захисника про безпідставність посилання у вироку місцевого суду на докази, які сам суд визнав недопустимими, оскільки це, на думку захисника, створює підсвідомий вплив на рішення суду.
У вироку місцевого суду вказано, що суд визнав недопустимими окремі докази, зокрема протокол огляду місця події (домоволодіння), в ході якого були вилучені окремі речі, а також речові докази. Підставою для такого визнання цілком обґрунтовано стало те, що даних про згоду власника такого домоволодіння на огляд не було й відповідне рішення суду про дозвіл на проникнення до житла було відсутнє.
Однак, вирок місцевого суду не містить вказівок на те, що судом були взяті до уваги і враховані вказані недопустимі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_5 . При цьому зазначення мотивів, з огляду на які певні докази були визнані судом недопустимими, є необхідним для змісту вироку, й наявність у вироку таких мотивів не може розглядатися як інформація, яка справляє зайвий підсвідомий вплив на суд.
Хмельницький апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційних скарг засудженого та захисника, й обґрунтовано залишив апеляційні скарги без задоволення, а вирокКам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2022 року без змін. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 червня 2022 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3