233 № 233/106/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню (внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000461 від 31 липня 2021 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лукашівка Красноградського району Харківської області, громадянина України у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст.309 КК України, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.2 ст.309 КК України.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження дії відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, обґрунтовуючи, це тим, що ризики, які існували при обранні такого виду запобіжного заходу раніше до теперішнього часу не зникли і продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, так як він бажає прийняти участь в обороні України від збройної агресії російської федерації, а також відсутні ризики, на які посилається прокурор у своєму клопотанні.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання учасників провадження, приходить до наступного.
Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для суду подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, тощо.
Підставою для продовження дії запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави суду, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2022 року обраний обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжений до 09 липня 2022 року включно.
Враховуючи, що кримінальне провадження, яке перебуває на стадії судового розгляду, неможливо завершити до закінчення строку дії запобіжного заходу, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_5 , не даючи оцінки зібраним і дослідженим доказам, дійшов висновку про доцільність продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, приймаючи до уваги наявність наступних ризиків:
- передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може спробувати переховуватися від суду і не виконувати законні вимоги суду, оскільки він стійких соціальних зв`язків не має, обвинувачується у вчиненні у тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, у зв`язку з чим суворість покарання може бути визнана останнім більш небезпечною ніж втеча. З даного приводу Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства;
- передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик того, що обвинувачений може спробувати знищіти, сховати речі та документі, які мають суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зважаючи на те, що до теперішнього часу проведеними заходами не встановлено особу, яка залишила ОСОБА_5 особливо небезпечні психотропні речовини, а також осіб, які здійснювали переписку з останнім через телеграм боти;
- передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик того, що обвинувачений може спробувати незаконно впливати на свідка ОСОБА_6 , оскільки він перебуває зі свідком у дружніх відносинах, у зв`язку з чим перебуваючи на волі може незаконного впливати на останнього та змушувати його змінити свідчення на свою користь, що може істотно впливати на хід досудового розслідування та встановлення істини. У зв`язку з чим ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;
- передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, ризик того, що обвинувачений може спробувати вчинити інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що, ОСОБА_5 ніде офіційно не працевлаштований, на життя заробляє тимчасовими заробітками та згідно отриманих відомостей під час проведення слідчих (розшукових) дій, вже тривалий час займається незаконною діяльністю пов`язаною з розповсюдженням наркотичних засобів, у вигляді виконання так званих «закладок».

Крім того, зазначені ризики, на думку суду, посилюються через введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

При продовження дії запобіжного заходу судом враховано також особу обвинуваченого. Так, ОСОБА_5 є працездатним, не працює, не одружений, неповнолітній дітей на утриманні не має, на обліках у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, характеризується за місцем проживання посередньо, раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні у тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.
За таких обставин, суд вважає, що обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду.
Враховуючи, що на даний час не відпали, а є дійсними та триваючими ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченому, що на даний час виключає можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності встановлених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченому, судом на теперішній час не встановлено.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного та вимог ст. 183 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Зважаючи на вищевикладені обставини, ступінь суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, що інкримінуються обвинуваченому, враховуючи майновий та сімейний стан останнього та наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 слід залишити незмінним розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а саме: у виді 100 (ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 237900 (двісті тридцять сім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, поклавши на ОСОБА_5 певні обов`язки у випадку звільнення з-під варти внаслідок внесення застави.
Керуючись ст. 331 КПК України, -
п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лукашівка Красноградського району Харківської області, громадянина України, на строк 60 (шістдесят) днів, тобто по 04 вересня 2022 року включно.

Обвинуваченого ОСОБА_5 тримати під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» (по закінченню воєнного стану - у ДУ «Бахмутська УВП (№ 6)»).
Визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків у розмірі ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 237900 (двісті тридцять сім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області.
У випадку звільнення з-під варти внаслідок внесення застави покласти на ОСОБА_5 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися зі свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування зі свідками та іншими особами, які мають причетність до даного кримінального провадження, строком до 04 вересня 2022 року.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних, покладених на нього обов`язків, а саме, що в цьому випадку застава буде звернена в дохід держави, а відносно нього може бути знову застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Вручити копію цієї ухвали учасникам негайно після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя