ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1135/22 Справа № 210/1840/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року про накладення арешту на майноу кримінальному провадженні №0000028,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження № 0000028, відомості про яке внесені до ЄРДР 13 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч.2 ст.364, ч.3 ст.190 КК України, було задоволено частково.
Накладено арешт на майно в частині заборони відчуження, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0659, площею 0,48 га; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_8 (рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_9 (рнокпп НОМЕР_2 ).
Заборонено будь-кому будь-яким чином відчуджувати вказане майно до прийняття рішення по кримінальному провадженню та/або скасування арешту, окрім слідчого, прокурора для забезпечення збереження речових доказів, проведення відповідних експертиз та/або подальшого звернення в дохід держави та виконання завдань кримінального провадження.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в цьому кримінальному провадженні йдеться про неправомірне реєстрування права власності на земельні ділянки з метою збагачення. З клопотання встановлено достатньо доказів, що дійсно відбулося неправомірне заволодіння землею, отже зазначені в клопотанні земельні ділянки мають ознаки предмета вчинення злочину та підпадають під критерії речових доказів як об`єкт кримінально протиправних дій. Описані у клопотанні фактичні обставини у сукупності із наданими слідчому судді матеріалами кримінального провадження формують переконання про наявність достатніх підстав вважати, що дійсно відбулося незаконне заволодіння земельними ділянками невідомими особами.
Також слідчий суддя зазначив, що прокурором доведено необхідність накладення арешту на земельну ділянку, вказану в клопотанні, шляхом заборони відчуження до прийняття рішення по кримінальному провадженню та/або скасування арешту на земельну ділянку, тому що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема відчуження в подальшому земельної ділянки, яка була предметом протиправних кримінальних дій, тобто передачі майна, яке є речовим доказом та яке могло бути використано для вчинення злочину.
Враховуючи, що на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурор довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, так само як і мету арешту, зазначену в п.1 ч.2 ст.170 КПК України, суд вирішив, що клопотання в частині накладення арешту шляхом заборони відчуження підлягає задоволенню з метою його збереження, недопущення зміни власника та забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту. Разом з тим, матеріали, додані до клопотання, як і саме клопотання про арешт майна не містить обґрунтування застосування найбільш обтяжливих способів арешту, зокрема заборони розпоряджатися та використовувати майно до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 27.01.2022 року, скасувати її, припинити заборону будь-кому будь-яким чином відчужувати вказане майно до прийняття рішення по кримінальному провадженню та/або скасування арешту, окрім слідчого, прокурора для забезпечення збереження речових доказів, проведення відповідних експертиз та/або подальшого звернення в дохід держави та виконання завдань кримінального провадження, яка накладена ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 27.01.2022 рокуу справі №210/1840/21, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ані він, ані ОСОБА_8 не приймали участі в судовому засіданні під час прийняття оскаржуваної ухвали, яка й не направлялася на адресу ОСОБА_8 . Він отримав оскаржувану ухвалу суду з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 19 липня 2022 року.
Зазначає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є добросовісними власниками вказаної земельної ділянки, оскільки 30 серпня 2019 року за договором купівлі - продажу придбали у рівних частках земельну ділянку за кадастровим номером: :02:010:0659, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Захисник звертає увагу, що з 2017 року, коли відомості про злочин було внесено до ЄРДР, та по теперішній час жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190 КК України та ч.2 ст.364 КК України, стороною обвинувачення не було забезпечено повного та неупередженого дослідження усіх обставин у розумні строки, крім того, слідчими було порушено строки досудового розслідування, і за тими самими обставинами було зареєстровано нове кримінальне провадження № 0000469 від 10 липня 2020 року. Слідчими суддями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська неодноразово накладався та скасовувався арешт зазначеної земельної ділянки. При цьому було встановлено, що жодних слідчих та процесуальних дій стосовно арештованого майна, та зокрема в рамках кримінального провадження, не здійснюється; ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не причетні до ймовірних кримінальних правопорушень; прокурором не надано доказів та не обґрунтовано значимість арешту земельної ділянки для досудового розслідування; подальший арешт земельної ділянки буде непропорційним втручанням у право власності, тобто у право на мирне володіння майном. Тобто, судом встановлено преюдиційний факт того, що ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_8 (добросовісні власники) не причетні до вчинення ймовірних кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.190 КК України та ч. 2 ст. 364 КК України.Тож, апелянт вважає, що зазначене кримінальне провадження фактично існує лише з метою обтяження даного нерухомого майна, а Дніпропетровська обласна прокуратура постійно змінює підслідність, що тягне за собою й зміну підсудності, що не дає можливості розглянути клопотання про скасування арешту майна.
Наразі, як вказує апелянт, 27.01.2022 року ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 по кримінальному провадженню №0000028 від 13.01.2017 року було втретє накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:010:0659, яка належить ОСОБА_8 .Оскаржувана ухвала взагалі не містить аналізу стосовно того, чи відповідає майно, на яке накладено арешт, вимогам, які встановлені КПК України для визнання майна речовим доказом. Слідчим суддею фактично не було проаналізовано клопотання прокурора з боку обґрунтованості та співрозмірності, наявності необхідності накладення арешту на майно третіх осіб.
Також адвокат ОСОБА_7 посилається на те, що 19.05.2022 року Дніпровським апеляційним судом було постановлено ухвалу, якою ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_11 від 14 серпня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000469 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України - скасовано в частині накладення арешту на земельну ділянку за кадастровим номером: :02:010:0659, загальною площею 0,48 га.
На думку апелянта, кримінальне провадження №0000028 від 13 січня 2017 року здійснюється неефективно, не забезпечено швидкого, повного та неупередженого дослідження усіх обставин у розумні строки, а тому слідчі вирішили зареєструвати нове кримінальне провадження (№0000469 від 10 липня 2020 року) за тими самими обставинами з метою поновлення пропущених строків досудового розслідування. Тобто, невстановленні на початок досудового слідства посадові особи Кіровської селищної ради та Управління державного кадастру Дніпропетровського району, так і залишаються невстановленими незважаючи на те, що їх коло є чітко визначеним, і за наявності бажання слідство має можливість виявити тих осіб, які вчинили злочин. Навіть версія органу досудового розслідування про те, що земельні ділянки вилучені у незаконний спосіб, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді відповідно до ст. 395 КПК подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії відповідного судового рішення.
Колегією встановлено, що розгляд клопотання слідчого судом першої інстанції проведений без виклику ОСОБА_8 чи її представника, їм не було відомо про дату, час та місце слухання справи, на їх адресу копія ухвали суду не направлялася, про оскаржувану ухвалу апелянт дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень лише 19 липня 2022 року, тому колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0000028, розслідувані кримінальні правопорушення, передбаченіч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190 КК України, відомості про які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.01.2017 року полягає у тому, що невстановлена група осіб, в тому числі й невстановлені посадові особи державних установ, зокрема Кіровської селищної ради, Управління державного кадастру Дніпропетровського району, які діючи умисно, з корисливих мотивів в інтересах третіх осіб, з метою збагачення, протягом вересня-листопада 2016 неправомірним шляхом зареєстрували право власності на земельні ділянки в Дніпропетровському районі, Дніпропетровської області.
Досудове розслідування здійснюєтьсяслідчим відділом відділення поліції №2 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000028 від 13 січня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190 КК України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами Дніпровської обласної прокуратури.
Крім того, в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні також встановлено, що Відповідно до відомостей УЗЕ в Дніпропетровській області ДЗЕ НП України невстановлені посадові особи Кіровської селищної ради, відшукали рішення Кіровської селищної ради №78 від 16.07.1997 року та № 83 від 10.07.1997 року, які не були передані до архіву та на які мається акт про втрату.
В подальшому зазначені особи підробили Рішення №83 від 16.07.1997 року про передачу земельних ділянок у приватну власність гр. ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 (якій на момент винесення рішення було 13 років) розміром 0,15 га по догляду за будинком по АДРЕСА_3 та розміром 0,08 га для ведення особистого господарства із наступними кадастровими номерами :02:010:0501, :02:010:0502.
При цьому гр. ОСОБА_12 повідомила що їй нічого не відомо про оформлення та переоформлення на її ім`я зазначених земельних ділянок.
Також згідно Рішення№78 від 16.07.1997 року, гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на момент винесення рішення було 17 років) передано земельні ділянки у приватну власність, розміром 0,15 га по догляду за будинком по АДРЕСА_3 та розміром 0,1 га для ведення особистого господарства із наступними кадастровими номерами :02:010:0503, :02:010:0504.
При цьому гр. ОСОБА_13 повідомила що йому нічого не відомо про оформлення та переоформлення на її ім`я зазначених земельних ділянок.
На основі даних рішень ФОП ОСОБА_14 було виготовлено технічні документації із землеустрою, щодо встановлення(відновлення) меж Земельної ділянки в натурі (на місцевості), які мають ознаки фіктивності та суперечать Інструкції «про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», ЗУ «Про землеустрій», ЗУ «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність».
24.10.2016 державний кадастровий реєстратор Управління державного кадастру дніпропетровського району ОСОБА_15 , діючи умисно, в порушення своїх функціональних обов`язків та в порушення Земельного кодексу України, ЗУ «Про державний земельний кадастр» виконала дії з реєстрації технічної документації та видання права власності на вищевказані земельні ділянки.
Згідно відповіді Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів, до розробки проекту землеустрою щодо визначення та встановлення меж прибережної захисної смуги м. Дніпро в районі земельних ділянок з кадастровими номерами :02:010:0501, :02:010:0502, :02:010:0503, :02:010:0504, розташованих в районі пров. Глухий смт. Обухівка Дніпровського району, необхідно було застосовувати, відповідно до ст.88 Водного кодексу, нормативну (мінімальну) 100 метрову ширину прибережної захисної смуги, а земельні ділянки розташувати за межами земель водного фонду (прибережної захисної смуги). Звернень з питань відведення вищезазначених земельних ділянок до облводресурсів не надходило, проект землеустрою для погодження не надходив.
Таким чином, відведення в приватну власність земельних ділянок з кадастровими номерами :02:010:0501, :02:010:0502, :02:010:0503, :02:010:0504, має ознаки порушення ст.59 Земельного кодексу України.
В подальшому земельні ділянки :02:010:0501, :02:010:0502були відчуженні шляхом оформлення договорів купівлі-продажу 04.04.2017, на користь ОСОБА_16 , іпн НОМЕР_3 . Посвідчення договорів відбувалося у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_17 . Від імені ОСОБА_12 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_18 №4301 від 29.12.2016 виступала ОСОБА_19 (ІПН НОМЕР_4 ).
Аналогічно земельні ділянки :02:010:0503, :02:010:0504 були відчуженні шляхом оформлення договорів купівлі-продажу 04.04.2017, на користь ОСОБА_16 , іпн НОМЕР_3 . Посвідчення договорів відбувалося у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_17 . Від імені ОСОБА_13 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_18 №4302 від 29.12.2016 виступала ОСОБА_19 (ІПН НОМЕР_4 ).
В подальшому 30.07.2017 державними реєстраторами на підставі заяв ОСОБА_16 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було закрито розділи земельних ділянок :02:010:0501,:02:010:0502,:02:010:0503,:02:010:0504 із їх об`єднанням та реєстрацією права власності з відкриттям розділу на земельну ділянку :02:010:0659.
Після чого, земельна ділянка:02:010:0659 була відчуженні шляхом оформлення договору купівлі-продажу №2311 від13.08.2019, на користь ОСОБА_8 , іпн та ОСОБА_9 , іпн НОМЕР_2 . Посвідчення договору відбувалося у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_20 .
Встановлено, що реєстрація земельних ділянок :02:010:0501, :02:010:0502 за гр. ОСОБА_12 відбулась на підставі рішення Кіровської селищної ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області №83 від 16.07.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування», в якому зазначено, що земельні ділянки гр. ОСОБА_12 передаються згідно з декретом Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 (далі Декрет). Але, п.1 вказаного Декрету постановлено сільським, селищним, міським радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України, а отже вказане рішення №83 має явні ознаки підробки, оскільки видано 16.07.1997 року.
Також встановлено, що Рішення №83 Кіровської селищної ради не стосується гр. ОСОБА_12 . Відповідно до журналів реєстрації громадян на приватизацію земельних ділянок за 1997 рік ОСОБА_13 не значиться.
27.11.2019 року прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_21 винесено постанову про визнання речовим доказом земельної ділянки :02:010:0659 відповідно до ст. 98 КПК України.
Також в судовому засіданні прокурором було долучено до повідомлення про підозру ОСОБА_22 і ОСОБА_23 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, та підтвердження направлення до суду обвинувального акта щодо ОСОБА_22 за ч.2 ст. 364 КК України. Разом з цим, клопотання прокурора не містить доказів на підтвердження належності зазначеного майна вищевказаним підозрюваним особам, як і посилань на заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов, не передбачено покарання у вигляді конфіскації майна і за ч.2 ст. 364 КК України, яка їм підозрюваним.
Разом з цим, під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження факти на підтвердження того, що в даному конкретному випадку ОСОБА_10 є добросовісним власником земельної ділянки за кадастровим номером: :02:010:0659, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яку остання придбала 30.08.2019 року разом із ОСОБА_9 у рівних частках за договорами купівлі-продажу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на зазначену земельну ділянку за клопотаннями органів досудового розслідування з 2017 року неодноразово накладався арешт, втім ці арешти були скасовані слідчими суддями місцевих судів та судом апеляційної інстанції , як необґрунтовано накладені, із зазначенням того, що такий захід забезпечення кримінального провадження суттєво порушує права добросовісного набувача.
Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19.05.2022 року арешт в частині накладення на земельну ділянку за кадастровим номером: :02:010:0659, загальною площею 0,48 га із забороною відчуження та вчинення реєстраційних дій було скасовано з тих підстав, що прокурором не доведено необхідність подальшого існування накладеного арешту, не було надано належного обґрунтування подальшого арешту земельної ділянки, а доказове значення майна, як речового доказу, не є достатнім для того, щоб протягом такого тривалого часу забороняти власнику користуватися ним, враховуючи, що органом досудового розслідування не встановлено причетність до вчинення кримінального правопорушення, у якому проводиться досудове розслідування у зазначеному вище кримінальному провадженні, ані ОСОБА_9 , ані ОСОБА_10 , які є власниками арештованої земельної ділянки.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, вказаним вимогам процесуального закону ухвала слідчого суду не відповідає в повному обсязі.
Так, частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Наведені прокурором доводи щодо необхідності арешту земельної ділянки за кадастровим номером :02:010:0659, загальною площею 0,48 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за наявності єдиної підстави для накладення арешту на вказану земельну ділянку - збереження речових доказів, відсутності безсумнівних доказів недобросовісності теперішнього власника майна, є надуманими, оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а наявність сумнівів не узгоджується із вищезазначеним стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), адже, у даному випадку, відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, колегія суддів враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Так, і у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи.
В судовому засіданні колегією суддів встановлено, що клопотання прокурора, як і оскаржувана ухвала слідчого судді суперечить вищезазначеним вимогам законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Аналізуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що ані прокурором в своєму клопотанні та в судовому засіданні, ані судом першої інстанції під час постановлення свого рішення не наведено достатніх підстав, які б обґрунтовували необхідність арешту вищезазначеної земельної ділянки і те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи добросовісного власника майна, позаяк очевидна істотна причина для утримання цієї земельної ділянки державою і такого обмеження права власності, відсутня.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подану апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу апеляційним судом на підставі ст.. 407 КПК України.
Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року.
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року про накладення арешту на майноу кримінальному провадженні №0000028 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження № 0000028, відомості про яке внесені до ЄРДР 13 січня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч.2 ст.364, ч.3 ст.190 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4