ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1501/22 Справа № 192/378/22 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що відсутність заохочень ОСОБА_7 , його характеристика в установі свідчить про формальність підстав подачі даного клопотання, яке викликано виключно фактом відбуття 2/3 частини призначеного судом покарання.
Окрім того, судом першої інстанції зазначено, що в судовому засіданні засуджений поводив себе апатично, на запитання суду відповідей не находив, обґрунтування доведеності свого виправлення не наводив, а тому суд прийшов до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 на даному етапі виконання покарання є недоцільним, а основна мета призначеного йому покарання ще не досягнута, тому в задоволенні клопотання було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути рішення суду першої інстанції та застосувати до нього ст. 81 КК України, оскільки вважає, що своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні засуджений підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів провадження, в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 18 лютого 2020 року. За період перебування в ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4 характеризувався задовільно, порушень режиму утримання не допустив, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
До ДУ Солонянська виправна колонія № 21 прибув 12 березня 2020 року. За час відбування покарання характеризується задовільно, працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться задовільно, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, але під контролем адміністрації, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не бере, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Освіта», навчається у Привільнянській загальноосвітній школі при установі, не бере участі в роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених, підтримує зв`язки з рідними.
Згідно довідки про заохочення та стягнення від 23 березня 2022 року, засуджений ОСОБА_7 заохочень та стягнень не має.
При цьому, кінець строку припадає на 17 березня 2023 року, а на даний час процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження є безпідставними, та само по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним кримінального правопорушення, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного кримінального правопорушення та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що відсутність заохочень ОСОБА_7 , його характеристика в установі свідчить про формальність підстав подачі даного клопотання, яке викликано виключно фактом відбуття 2/3 частини призначеного судом покарання.
Окрім того, судом першої інстанції зазначено, що в судовому засіданні засуджений поводив себе апатично, на запитання суду відповідей не находив, обґрунтування доведеності свого виправлення не наводив, а тому суд прийшов до висновку, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 на даному етапі виконання покарання є недоцільним, а основна мета призначеного йому покарання ще не досягнута, тому в задоволенні клопотання було відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути рішення суду першої інстанції та застосувати до нього ст. 81 КК України, оскільки вважає, що своєю поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні засуджений підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Покровського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2019 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів провадження, в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 18 лютого 2020 року. За період перебування в ДУ Дніпровська установа виконання покарань № 4 характеризувався задовільно, порушень режиму утримання не допустив, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
До ДУ Солонянська виправна колонія № 21 прибув 12 березня 2020 року. За час відбування покарання характеризується задовільно, працевлаштований на виробництві установи, до праці ставиться задовільно, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, але під контролем адміністрації, участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не бере, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Освіта», навчається у Привільнянській загальноосвітній школі при установі, не бере участі в роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених, підтримує зв`язки з рідними.
Згідно довідки про заохочення та стягнення від 23 березня 2022 року, засуджений ОСОБА_7 заохочень та стягнень не має.
При цьому, кінець строку припадає на 17 березня 2023 року, а на даний час процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження є безпідставними, та само по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обґрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним кримінального правопорушення, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного кримінального правопорушення та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4