У Х В А Л А
Справа № 285/5006/22

провадження № 1-кс/0285/844/22

04 жовтня 2022 року м. Новоград-Волинський

Слідча суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні

клопотання прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури,

про арешт майна
по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000652 від 28.09.2022,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження, на майно: автомобілі Chevrolet Bolt EV, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Seat Altea XL, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2 змиви з керма та ручки коробки передач з автомобіля Chevrolet, 2 змиви з керма та ручки коробки передач з автомобіля Seat.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 28.09.2022, близько 13 год. 40 хв. водійка ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Seat, рухаючись по 226 км+220 м автодороги Київ-Чоп, здійснила зіткнення з автомобілем Chevrolet, який знаходився в нерухомому стані перед нерегульованим пішохідним переходом. Внаслідок ДТП водійка ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.
28.09.2022 проведено огляд місця події, під час якого було вилучено транспортні засоби та змиви, за даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Прокурор вважає, що вилучене майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ст.170 КПК), і допускається лише, коли сторона обвинувачення доведе існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для його застосування; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, і може бути виконане завдання, для виконання якого воно подано. До останнього, зокрема, відноситься: збереження речових доказів, спеціальна конфіскація та конфіскації як виду покарання, відшкодування шкоди (цивільний позов).
Встановлено, що в провадженні поліції перебувають матеріали кримінального провадження по факту порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора або слідчого, які звертаються з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Прокурор, звертаючись до суду із даним клопотанням зазначив, що метою арешту є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, які відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК. Однак, у клопотанні взагалі не вказано про обставини, які вказують на те, що існують ризики приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування або передачі майна. Також, не зазначено, яким чином такі дії можуть вплинуть на хід розслідування по даному кримінальному провадженню. Сам по собі факт того, що майно є речовим доказом не є достатньою підставою для накладення арешту на майно.

Матеріалами справи не підтверджено наявність ризиків щодо майна, а саме можливості їх відчуження, знищення або приховування, й не доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.

Згідно положень ст.171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до нього. На момент розгляду справи, в матеріалах судового провадження такі докази відсутні.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За правилами ст.132 КПК України застосування арешту не допускається, якщо не буде доведено, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) фізичних чи юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вважаю, що в даному випадку прокуроромне дотримано вимоги правомірності втручання у право власності, таке втручання не відповідатимесуспільному інтересу та при цьому не враховано розумність та співмірність (справедливий баланс) обмеження права власності завданням кримінального провадження, передбаченим ст.2 КПК України.

Також, звертаю увагу, що прокурором ставиться питання про арешт змивів з керма та ручки транспортних засобів, що в розумінні ст.170 КПК не є майном, у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування якого може накладатись арешт.
Враховуючи викладене, відповідно до ст.132 КПК України суду не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які прокурор вказує у клопотанні про арешт майна, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376 КПК України, - слідчий суддя

УХВАЛИЛА:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000646 від 26.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідча суддя ОСОБА_1