ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11/818/2928/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, обвинуваченого та його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від який надійшли заяви про розгляд справи без них, а обвинувачений на участі не наполягав, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу, в порядку ч.4 ст. 422-1 КПК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 12.08.2021 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою до 10.10.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції взяв до уваги обставини справи, особу обвинуваченого, якому інкримінується особливо тяжкий суспільно-небезпечний злочин, судовий розгляд триває, з метою об`єктивного встановлення істини по справі, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду та дійшов до висновку, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України не були спростовані.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовував тим, що на теперішній час стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід продовжувався судом першої інстанції більше десяти разів.

Вважає, що прокурором не було надано суд першої інстанції переконливих доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та посилання прокурора на тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення не може бути безумовною підставою для продовження строку його тримання під вартою.

Також вказав, що тримання обвинуваченого під вартою не є виправданим, оскільки прокурор не навів належних доказів на підтвердження заявлених ним ризиків.

Суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_6 є громадянином України, має реєстрацію в Кіровоградській області, багато років фактично мешкає в м.Харкові разом з матір`ю, яка мешкає у орендованій квартирі та може надати це житло для проживання її сина ОСОБА_6 в разі зміни запобіжного заходу; раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; характеристику із ДУ «Харківський слідчий ізолятор» від 12.07.2021 року; обвинуваченим було добровільно повністю відшкодовано збитки, завдані потерпілому ОСОБА_8 , які потерпілий у цивільному позові від 27.08.2019 року оцінив в сумі 20 000 грн.
Вказує, що обвинувачений сумлінно виконує усі свої процесуальні обов`язки, не збирається впливати на учасників процесу, продовжувати злочинну діяльність чи переховуватись від суду, визнає факт завдання ним тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Позиція учасників апеляційного провадження.

Захисник до початку судового розгляду подав заяву про розгляд вказаної справи без його участі.

Прокурор до початку судового розгляду подав заяву про розгляд вказаної справи без його участі де також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Обвинувачений належним чином повідомлений про розгляд справи на участі не наполягав.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 за відсутності вказаних вище осіб.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, який є особливо тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в своєму рішенні.
Також обвинувачений офіційно непрацевлаштований, без постійного джерела доходу, а наявність у його мати орендованого житла у м.Харкові не зможе повністю усунути ризик втечі за умови можливої перспективи призначення покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років.
За таких обставини колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки існування ризиків об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінуються ОСОБА_6 проти життя та здоров`я, а саме закінчений замах на умисне вбивство, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_8 , що є злочином підвищеної небезпеки для суспільства, на думку колегії суддів свідчить про те, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у даному конкретному випадку є виправданим, а посилання апелянта на недоведеності існування ризиків, є безпідставними, оскільки їх існування об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Доводи сторони захисту щодо надто тривалого розгляду кримінально провадження та неодноразового продовження ОСОБА_6 строку триманні під вартою не є само по собі підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426, ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 10.10.2021 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, -залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4