Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1729/21
Провадження № 1-кс/935/1111/21
У Х В А Л А
Іменем України
28 грудня 2021 року м.Коростишів

Слідчий суддя Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ст.слідчої СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 12.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 317, ч.2 ст. 307 КК України,

встановив:

У СВ відділу поліції №2 Житомирського РУП проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000039 від 12.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в червні 2021 року ОСОБА_3 , будучи знайомим та маючи дружні стосунки з ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, домовилися про здійснення незаконної діяльності, пов`язаної з незаконним обігом психотропної речовини амфетамін, обіг якої обмежено, а саме щодо його виготовлення та збуту на території Брусилівської ОТГ Житомирського району Житомирської області.

Відповідно до усних домовленостей між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мав забезпечити місце для виготовлення психотропної речовини амфетамін, придбати прекурсори та інші хімічні речовини необхідні для виготовлення психотропної речовини та за допомогою наявного у останнього обладнання та спеціальних знань безпосередньо виготовляти психотропну речовину амфетамін, яку в подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 будуть збувати місцевим мешканцям Брусилівської ОТГ.

В свою чергу, ОСОБА_3 відповідно до домовленостей з ОСОБА_4 мав надавати останньому грошові кошти необхідні для придбання прекурсорів та підшукувати клієнтів для збуту психотропних речовин та безпосередньо збувати психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, з метою власного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на незаконне виготовлення психотропної речовини амфетамін 08.10.2021 в невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_4 , перебуваючи за своїм місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», усвідомлюючи протиправність своїх дій, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, виготовив невстановлену кількість, але не менше 0,2956 г психотропної речовини амфетамін, яку в подальшому близько 06 години 30 хвилин передав ОСОБА_3 для подальшого збуту.

ОСОБА_3 реалізуючи свій протиправний намір, направлений на незаконний збут психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетамін, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , близько 17 год. 00 хв. 08.10.2021 домовився про збут вищевказаної психотропної речовини з ОСОБА_5 .

Відповідно до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що підлягають спеціальному контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, амфетамін (Таблиця 2 Список 2) віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

В період часу з 07 год. 45 хв. по 09 год. 28 хв. на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено гілля та листя зеленого кольору та мобільний телефон марки «Ксіомі» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 .

Слідчим СВ ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області 22.12.2021 винесено постанову про визнання речовими доказами майна, яке вилучене в ході проведення обшуку від 22.12.2021.

В ході досудового розслідування виникла необхідність в огляді вилученого мобільного телефону, так як ОСОБА_5 обговорював з ОСОБА_3 придбання психотропної речовини у телефонній розмові, використовуючи при цьому мобільний телефон, в якому наявна сім-карта з абонентським номером НОМЕР_3 , також на вказаному мобільному телефоні можуть бути наявні аудіо та текстові повідомлення, якими останні обмінювались у додатках для листування та текстових повідомленнях, призначення комп`ютерно-технічної експертизи, з метою отримання інформації про протиправну діяльність, призначення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, виникла необхідність у збереженні вказаних речових доказів та накладенні на вилучене в ході обшуку майно арешту.

12.10.2021р. слідчим СВ ВП №2 Житомирського РУП винесено постанову про визнання речовими доказами вищевказаного майна у кримінальному провадженні.

У ході досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на вказане майно.

Прокурор, ст.слідча в судове засідання не з`явилися. Подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Клопотання підтримують та просять суд його задовольнити.

Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається у тому числі й з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, обґрунтовуючи своє клопотання, слідчим, в розумінні вимог ст.132 КПК України, надано достатні і належні докази того, що вказане майно може бути об`єктом кримінально-протиправних дій, тобто існують підстави для арешту зазначених речей з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вважає слідчий суддя, матеріали кримінального провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування, а саме: накладання арешту на вищевказане майно, виправдовують таке втручання у права та інтереси користувача майна, маючи на меті запобіганню знищення чи пошкодженню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства (пункт 5 частини другої статті 173 КПК України).

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим у клопотанні було доведено необхідність накладення арешту як з метою збереження речових доказів, так і для з`ясування обставин, що мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, КПК України,-

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та/або користування на майно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: гілля та листя зеленого кольору, мобільний телефон марки «Ксіомі» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1