23 вересня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Учасники судового провадження
представник потерпілого: ОСОБА_9
обвинувачений: ОСОБА_6 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Прокурор просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 годин.
Цивільний позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 10 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 7 000 гривень витрат на правову допомогу, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/807/21 головуюча у 1 інстанції : ОСОБА_10
категорія: ч.1 ст.125 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1
Узагальнені доводи апелянта.
Вказує, що з запису фіксування судового засідання технічними засобами вбачається, що суд належним чином не з`ясував у обвинуваченого чи розуміє він суть обвинувачення, не допитав обвинуваченого стосовно обставин інкримінованого йому кримінального проступку, й фактично проігнорував намагання обвинуваченого надати свої покази, хоча останній намагався дати пояснення, які не відповідали встановленим органом досудового розслідування обставинам кримінального провадження, чим істотно порушив право обвинуваченого на захист.
Апелянт зазначає, що в порушення ст. ст. 22, 249 КПК України, суд не з`ясував думку усіх учасників судового розгляду та відповідну ухвалу в порядку ст.349 КПК України не постановив, й давав вказівки прокурору щодо того, які саме докази необхідно надати суду.
Наголошує на тому, що ухвалений вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки його мотивувальна частина не містить посилання на позицію обвинуваченого стосовно пред`явленого йому обвинувачення та цивільного позову, змісту та аналізу досліджених судом доказів на підтвердження його вини, обґрунтування обставин, що впливають на ступінь й характер відповідальності.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
23 грудня 2019 року, приблизно о 18:30 годин, ОСОБА_6 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де очікував свою доньку та дружину. В цей час ОСОБА_6 побачив вітчима своєї жінки ОСОБА_8 . Маючи умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшовши з переду до ОСОБА_8 та за допомогою невстановленого в ході досудового розслідування гостро-ріжучого предмету, який тримав в руці, наніс останньому не менше шести ударів в область голови та тулубу, після чого з місця вчинення злочину зник у невідомому напрямку. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_6 , у ОСОБА_8 мають місце тілесні ушкодження у вигляді саден шиї, правої та лівої щоки, грудної клітини, правого стегна, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку своєї апеляційної скарги, пояснення потерпілого, його представника, а також обвинуваченого, які вважали вирок законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст..94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.
Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим кодексом.
Як установлено вимогами ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 цього кодексу.
Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису й відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити й перевірити як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними в ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (п.п.10, 13, 15 ст. 7 КПК України). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 23 та ст. 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими та враховані при постановленні рішення судом, крім випадків, передбачених зазначеним кодексом, а отже, судове рішення відповідно до ст. 370 цього кодексу не може бути визнано законним і обґрунтованим та згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.
Аналогічна позиція викладена у Постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2020 року
( справа № 301/2285/16-к; провадження № 51-5165км19).
Суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження: події злочину, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, а також виду і розміру завданої шкоди, що, згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
Якщо принаймні одна з наведених обставин заперечується будь-ким із учасників судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Також у разі проведення судового розгляду в спрощеному порядку, в силу ч. 4 ст. 349 КПК, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченому статтею 381 цього Кодексу.
Однак, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом першої інстанції розгляд кримінального провадження за спрощеною процедурою на підставі ст. 349 КПК України не проводився.
В порушення вимог ст.374 КПК України мотивувальна частина вироку не містить посилання на позицію обвинуваченого відносно пред`явленого йому обвинувачення та цивільного позову, не зазначені докази на підтвердження встановлених судом обставин та вини обвинуваченого.
Отже, суд першої інстанції взагалі не дослідив доказів.
З огляду на наведене, вищезазначене відповідно до ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався фактично без дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені судом першої інстанції порушення, у зв`язку з чим вказані обставини згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора та у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з урахуванням загальних засад кримінального провадження і з метою забезпечення прав всіх учасників цього провадження, вважає, що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Враховуючи зазначене, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню.
Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, суд, -
Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.07.2021 року відносно ОСОБА_6 , скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: