КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №760/8465/20
Провадження №23-з/824/26/2021
ПОСТАНОВА

15 грудня 2021 року суддя Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., вивчивши заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Панькової Світлани Михайлівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року (суддя Кияшко О.А.) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою судді Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Шаповалова А.М. в інтересах ОСОБА_1 задоволено, постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року, якою справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, скасовано. Провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

10 грудня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_1 адвоката Панькової С.М. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року, в якій адвокат просить вказану постанову судді скасувати, ухвалити нову постанову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Вивчивши заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Панькової С.М. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року, вважаю, що вона підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при розгляді конкретної справи визначаються відповідним процесуальним законом, зокрема у справах про адміністративні правопорушення визначаються Кодексом України про адміністративні правопорушення, який містить норми як матеріального, так і процесуального права.

Конституційний суд України у рішенні № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року

дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо. Положення цього Кодексу поширюються і на адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена законами, ще не включеними до Кодексу.

Положеннями ст. 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Специфіка процесуальної діяльності при розгляді справ про адміністративне правопорушення визначає особливу процедуру оскарження рішень посадових осіб, які її здійснюють. Водночас право на оскарження у справах про адміністративні правопорушення забезпечується встановленням у нормах КУпАП порядку і строків подачі (у деяких випадках і розгляду) скарг на рішення посадових осіб, в тому числі й судів.

У зв`язку з цим, главою 24 КУпАП передбачений інститут оскарження постанов у справах про адміністративні правопорушення, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників провадження.

Так, ст. 294 КУпАП передбачена можливість перегляду постанови суду у справі про адміністративне правопорушення в апеляційному порядку.

Разом із цим, главою 24-1 КУпАП передбачений порядок перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення в разі встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.

Отже, суд не може діяти у спосіб, не передбачений процесуальним законом, у даному випадку здійснити перегляд судового рішення в порядку, не визначеному КУпАП.
КУпАП не встановлює заборони або обмеження в реалізації права на оскарження до суду судових рішень у справах про адміністративні правопорушення, а навпаки, визначає процедуру оскарження судових рішень, яка в даному випадку була дотримана та реалізована ОСОБА_1 , шляхом подання його захисником - адвокатом Шаповаловим А.М. апеляційної скарги на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року.

Постановою судді Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Шаповалова А.М. в інтересах ОСОБА_1 задоволено, постанову

судді Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року, якою справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, скасовано. Провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

За положеннями ч. 10 ст. 294 КУпАП постанова апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Перегляд судових рішень по справах про адміністративні правопорушення (касаційного чи за нововиявленими обставинами) нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачений і апеляційний суд не наділений повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили у справах про адміністративні правопорушення.

У відповідності до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року, повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2010 року зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Посилання у заяві захисника Панькової С.М. на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Швидка проти України», яке на думку захисника містить висновки про можливість перегляду за нововиявленими обставинами постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, вважаю безпідставними, оскільки ця справа стосується порушення права заявниці на апеляційне оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, гарантованого ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та несправедливість судового провадження. В указаній справі не йдеться про можливість перегляду за нововиявленими обставинами постанов, прийнятих у справах про адміністративні правопорушення.

Схожа за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року (провадження № 51-4998ска19).

Доводи захисника Панькової С.М. про можливість застосування положень ст. 459, 460, 463 та 467 КПК України при розгляді її заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді у справі про адміністративне правопорушення з огляду на неврегульованість цього питання у КУпАП та практику Європейського суду з прав людини, який визнає адміністративне правопорушення як кримінальне, вважаю необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово наголошував, що з огляду на каральну мету адміністративного стягнення, зокрема штрафу

або позбавлення права керування транспортними засобами, провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції (рішення ЄСПЛ у справах: «Енгель та інші проти Нідерландів», «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Надточій проти України» та «Лучанінов проти України»).

Проте, такі висновки ЄСПЛ у наведених справах пов`язані не з необхідністю (потребою) безпосереднього застосування положень кримінального процесуального закону при розгляді справ про адміністративні правопорушення, як помилково вважає захисник, а пов`язані зі змістом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій вжито термін «кримінальне обвинувачення».

Зокрема ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 2 Протоколу № 7 до Конвенції встановлює, що кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесеного йому вироку.

У вказаних вище справах заявники були притягнуті до адміністративної відповідальності і скаржилися до ЄСПЛ в тому числі на порушення ч.1 ст. 6 Конвенції в частині несправедливості провадження та свавільності судових рішень, а уряди держав заперечували проти розгляду цих заяв, мотивуючи тим, що провадження у справах заявників було адміністративним, а тому положення ст. 6 Конвенції до їх заяв не застосуються, бо провадження щодо заявників не стосувалось визначення «кримінального обвинувачення» щодо них.

На спростування таких доводів ЄСПЛ зробив висновки, що провадження у справах про адміністративне правопорушення є кримінальним для цілей застосування Конвенції з метою поширення її гарантій на заявників. Саме такі висновки містяться у рішеннях ЄСПЛ у справах: «Надточій проти України» (п.п.17, 22,2 9); «Лучанінова проти України» (п.п.38, 39, 40); «Гурепка проти України» (п.п.53, 55).

Тобто, у наведених справах відсутні висновки про можливість застосування процедури перегляду постанов у справах про адміністративні правопорушення за правилами кримінального процесуального закону, а зазначається лише про поширення встановлених Конвенцією загальних гарантій щодо осіб під час розгляду справ про адміністративні правопорушення.

За таких обставин посилання захисника Панькової С.М. про застосування норм Кримінального процесуального кодексу України для розгляду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з аналогії закону, є безпідставним, оскільки норми КПК України регулюють провадження виключно щодо кримінальних справ і його норми не розповсюджуються на розгляд справ про адміністративні правопорушення.

При цьому у справі «Гурепка проти України» ЄСПЛ прийшов до висновку про порушення ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції з огляду на те, що КУпАП (в редакції станом на 1998 рік) передбачав, що процедура перегляду постанови у справі про адміністративне правопорушення могла бути ініційована лише прокурором або головою вищестоящого суду. Така процедура не була доступна стороні та не залежала від його волі і аргументів, а тому не була достатньо ефективним засобом захисту для цілей Конвенції (п.60 рішення ЄСПЛ).

На даний час КУпАП надає стороні можливість оскаржити в апеляційному порядку постанову у справі про адміністративне правопорушення, що є справедливим і повністю відповідає ст.2 Протоколу № 7 до Конвенції щодо права кожного, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, на перегляд судом вищої інстанції факту

визнання його винним.

В даній справі ОСОБА_1 скористався своїм правом на перегляд апеляційним судом постанови суду першої інстанції.

Отже, національними судами України виконано положення ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права особи на ефективний засіб юридичного захисту.

Крім того, із заяви захисника Панькової С.М. вбачається, що метою перегляду постанови судді Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року за нововиявленими обставинами є повторне слухання справи і постановлення аналогічного судового рішення, що не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, заява про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року підлягає поверненню адвокату Паньковій С.М.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

постановив:

повернути заяву захисника ОСОБА_1 адвоката Панькової Світлани Михайлівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови судді Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року у справі за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення адвокату Паньковій Світлані Михайлівні.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Рейнарт