Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

02 листопада 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0007570 від 20 грудня 2018 р.

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Вірменії, зареєстрованого та проживаючого згідно посвідки на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 від 18.07.2014 в АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, приватного підприємця, не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю в два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на звільненого від відбування покарання з випробовуванням ОСОБА_6 покладено такі обов`язки;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід - особисте зобов`язання ОСОБА_6 , втратив дію 19 лютого 2019 року.

Процесуальні витрати відсутні.

Накладений арешт на майно згідно ухвал слідчого судді Рівненського міського суду від 26 грудня 2018 року та від 10 січня 2019 року скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином, задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті стягнення заявленої матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

За вироком суду, приблизно о 17 годині 30 хвилин, 20 грудня 2018 року ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні по ремонту взуття та шкіряних виробів «Чоботар» БОС, 1/329, в м. Рівне, достовірно знаючи, що заступник командира взводу №2 роти поліції особливого призначення ГУ НП в Рівненській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_8 , є працівником правоохоронного органу та перебуває під час виконання своїх службових обов`язків, з метою підриву авторитету державних органів та усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, взявши ніж, який лежав на його робочому столі, став поводити себе агресивно, та намагався завдати ножем ОСОБА_8 удари в область тіла.

З метою відведення небезпеки для себе від дій обвинуваченого, ОСОБА_8 , блокуючи удар ножем, своєю правою рукою намагався його вихопити. Однак, під час захвату шиї та руки ОСОБА_6 , останній лезом ножа спричинив тілесні ушкодження потерпілому у вигляді різаної рани на долонній поверхні правої кисті в проекції 4-го і 5-го п`ясних кісток та різаної рани на зовнішній поверхні 1-го пальця правої кисті, різаної рани на долонній поверхні 2-го пальця лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 покликається на незаконність і необґрунтованість вироку суду першої інстанції. Вважає, що наведені у вироку висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і така невідповідність вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченого. На думку захисника, судом дії ОСОБА_6 помилково кваліфіковані за ч.2 ст. 345 КК України, інкримінованого кримінального правопорушення обвинувачений не скоював і в його діях відсутній склад даного злочину.

Зазначає, що суд безпідставно послався на покази потерпілого ОСОБА_8 щодо механізму отримання тілесних ушкоджень, як на доказ вини обвинуваченого, оскільки покази потерпілого є непослідовними та викликають сумнів у їх достовірності, не підтверджуються іншими доказами по справі, в тому числі і показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вказує, що ні свідки, ні потерпілий, ні обвинувачений в судовому засіданні не давали покази про те, що ОСОБА_6 намагався нанести удари ножем ОСОБА_8 , тому, на думку захисника, суд безпідставно зазначив у вироку, що вважає встановленим факт намагання обвинуваченого завдати ножем потерпілому удари в область тіла.

Вважає, що в суді не було доведено належними та допустимими доказами вини обвинуваченого у скоєнні умисного заподіяння працівникові поліції легких тілесних ушкоджень.

На думку захисника, аналіз доказів в їх сукупності приводить до висновку, що потерпілий ОСОБА_8 , заводячи руку з ножем за спину ОСОБА_6 та намагаючись перехватити руку обвинуваченого з ножем своєю правою рукою з іншої сторони, із власної необережності поранив собі долоні рук об лезо ножа.

Вказує, що твердження потерпілого про значну моральну шкоду та тривале амбулаторне лікування, пов`язане з характером і тяжкістю отриманих потерпілим тілесних ушкоджень не підтверджені жодними доказами.

Просить скасувати вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 345 КК України та закрити кримінальне провадження стосовно останнього у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що при розгляді кримінального провадження суд повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказані вимоги закону дотримані у повному обсязі.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.345 КК України та висновки суду про доведеність його винуватості в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 як в суді першої, так і апеляційної інстанцій вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч.2 ст.345 КК України, не визнав, однак його твердження не узгоджуються з іншими доказами, наявними у матеріалах провадження.

Зокрема, місцевим судом допитано та надано оцінку показанням потерпілого ОСОБА_8 , який суду дав пояснення, що 20.12. 2018 року він заступив для несення служби в ГШР (група швидкого реагування) спільно із поліцейськими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Приблизно о 17 год. цього дня на планшет надійшло повідомлення про те, що по вул. Дубенська в м. Рівне, чоловік спричинив тілесні ушкодження дружині. Коли прибули до визначеного місця, до них підійшла громадянка та повідомила, що вона повідомила в поліцію з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень її чоловіком. Особа, яка викликала поліцію була ОСОБА_11 . Остання вказала, що її чоловік знаходиться на робочому місці та розпиває спиртне спільно з невідомою жінкою. В кімнаті він побачив чоловіка, який можливо спав, який сидів нахилившись на стільці. Він підійшов до ОСОБА_6 , його колеги перебували позаду нього. Всі троє були одягнені у формі одягу працівника поліції. Розбудивши останнього, представився працівником поліції, став запитувати у нього про ситуацію яка трапилась. Стало зрозуміло, що особа перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Побачивши працівників поліції обвинувачений став вести себе агресивно, при цьому нецензурно виражався в їх сторону. На столі із під кофти взяв ножа із чохла в руку та наставив на нього. Вирішив блокувати ніж, оскільки виникла небезпека. Своєю правою рукою намагався вихопити ножа. Однак, під час захвату шиї та руки ОСОБА_6 , останній лезом ножа спричинив тілесні ушкодження. Відчувши біль, вийшов на вулицю із порізаними руками, після чого колеги затримали обвинуваченого. 37 днів знаходився на лікуванні, не міг нічого брати в руки.

Наведені обставини у своїх поясненнях потерпілий ОСОБА_8 підтвердив і в суді апеляційної інстанції. Наголосив, що при встановлених судом обставинах, які мали місце 20.12.2018 року, при прибутті на місце події, відклали в сторону видимі колото-ріжучі предмети, які знаходились на столі, а ніж був під кофтою. Розбудивши ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, представились працівниками поліції, обвинувачений відразу почав погрожувати і дістав з-під кофти ніж. Зазначив, що і на даний час, у зв`язку з отриманими різаними ранами не відчуває пальців руки.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з приводу встановлених судом обставин, які мали місце 20.12.2018 року, дали аналогічні пояснення про обставини виїзду їх як працівників поліції спільно з потерпілим ОСОБА_8 на виклик, щодо обставин перебування їх у кімнаті, де знаходився ОСОБА_6 . Зокрема, зазначили, що дізнавшись, що вони із поліції, ОСОБА_6 став вести себе агресивно. Із під одягу, який лежав на столі, останній дістав ніж схожий для ремонту взуття та ним став розмахувати, були погрози в їх адрес застосувати ножа. В цей момент вони зрозуміли, що виникла загроза їхньому життю та здоров`ю. Оскільки розмір кімнати був малий і вони стояли по заду свого колеги ОСОБА_8 , самого моменту як відбувся поріз ножем рук ОСОБА_8 вони не бачили. Однак ствердили, що останній схватив ОСОБА_6 за руку з метою блокувати ножа, при цьому обвинувачений чинив опір ОСОБА_8 , самостійно не хотів звільнити ніж. Відштовхнувши ОСОБА_6 , ОСОБА_8 відійшов від нього, оскільки із руки стала йти кров. Спільно застосували фізичну силу до обвинуваченого та доставили до Рівненського ВП.

Не залишено без оцінки суду і показань свідка ОСОБА_11 (дружина обвинуваченого), яка підтвердила, що після конфлікту із чоловіком, який перебував із незнайомою жінкою на робочому місці та розпивав спиртне, викликала поліцію на дану подію. Моменту отримання тілесних ушкоджень потерпілим вона не бачила, оскільки не перебувала поруч.

Як вбачається з вироку суду окрім чітких, послідовних та узгоджених між собою показань потерпілого, свідків, винуватість ОСОБА_6 підтверджується і дослідженими письмовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Так, судом враховано і дані з витягу АРМ 102, з чого вбачається, що заявник ОСОБА_11 звернулась до правоохоронного органу із повідомленням про отримання тілесних ушкоджень від чоловіка. Було направлено патруль о 16:57 20.12.2018 року за адресою по вул. Дубенська. Потерпілий ОСОБА_8 доставлений до травмпункту ЦМЛ о 18:28 20.12.2018 року із ножовими порізами.

Судом не залишено без уваги і дані витягу №1640 із журналу реєстрації медичних оглядів осіб РОЦПЗН, відповідно до якого ОСОБА_6 20.12.2018 року о 18:45 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Судом надано відповідну правову оцінку і даним протоколу огляду місця події від 20.12.2018 року щодо зафіксованої загальної обстановки ділянки місцевості, приміщення, що розташоване за вказаною вище адресою, де було безпосередньо здійснено насильство щодо працівника правоохоронного органу, виявлено плями речовини бурого кольору, вилучено знаряддя злочину.

Не залишено без оцінки суду і дані висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень поліцейськими від 21.01.2019 року, відповідно до якого підтверджується правомірність застосування заходів примусу до гр-на ОСОБА_6 20.12.2018 працівниками РПОП в Рівненській області.

Показання потерпілого об`єктивно узгоджуються і з даними дослідженого судом висновку експерта №3 судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_8 від 27.12.2018р., яким підтверджено отримання останнім тілесних ушкоджень у вигляді: різаної рани на долонній поверхні правої кисті в проекції 4-го і 5-го п`ястних кісток та різана рана на зовнішній поверхні 1-го пальця правої кисті, різана рана на долонній поверхні 2-го пальця лівої кисті, які могли утворитися у вказаний в обставинах термін, а саме 20 грудня 2018 року і згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.95 року №6, як кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Звернуто увагу, що постановами та протоколами підтверджується, що у обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 були відібрані експериментальні зразки крові.

З вироку суду вбачається, що висновки експертів №54 від 3.01.2019р., №1218 від 29.12.2018, №53 від 14.01.2019, №52 від 14.01.2019 судово-імунологічних експертиз, за клопотанням сторін не досліджувались.

Судом враховано, що дослідженим відеозаписом в судовому засіданні проведення слідчого експерименту шляхом відтворення дій, обстановки та обставин події від 8.02.2019 року встановлено, що потерпілий послідовно розповів та вказав про обставини, місце спричинення тілесних ушкоджень, показав механізм їх нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 , у встановлений час та день. Дослідженим відеозаписом в судовому засіданні проведених слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , судом встановлено і враховано, що останні розповіли на місці про події, які відбулись приблизно о 17:30 20 грудня 2018 року в приміщенні по ремонту взуття та шкіряних виробів «Чоботар» БОС, 1/329, в м. Рівне, а саме, насильство щодо працівника правоохоронного органу потерпілого ОСОБА_8 .

Доводи сторони захисту з приводу відсутності в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого кримінального правопорушення були предметом розгляду судом першої інстанції і обгрунтовано відхилені судом з наведенням мотивів такого рішення у вироку. Зокрема, дослідивши в сукупності надані стороною обвинувачення докази, суд, прийшов до обгрунтованого висновку, що ОСОБА_6 , взявши в руку ніж, спричиняючи ним тілесні ушкодження працівнику поліції при встановлених вище обставинах, здійснив насильство щодо працівника правоохоронного органу, усвідомлював свої дії та передбачав небезпечні наслідки які настали.

Крім цього, суд прийшов до переконливого висновку, що покликання сторони захисту на окремі протиріччя у показаннях свідків, потерпілого, які є працівниками поліції, не спростовують винності обвинуваченого в інкримінованому діянні.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія судді апеляційного суду.

На думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують вищенаведених доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Положення ст.65 КК України регламентують, що суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_6 покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який належить до категорії нетяжких, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на «Д» обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, є фізичною особою-підприємцем, має сім`ю та утримує трьох малолітніх дітей.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України судом визнано вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з виконанням потерпілим службового обов`язку та особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини та особу ОСОБА_6 , який не зробив належних висновків із скоєного, апеляційний суд погоджується із призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.345 КК України, та із застосуванням до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості і індивідуалізації покарання та буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових злочинів.

На думку апеляційного суду, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Перевіряючи вирок в межах апеляційних доводів захисника щодо безпідставного стягнення на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди, колегія суддів вважає їх безпідставними та вважає рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 визначеної судом першої інстанції, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суми в рахунок відшкодування моральної шкоди законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при прийнятті рішення щодо стягнення з обвинуваченого суми моральної шкоди, суд першої інстанції в повній мірі врахував обсяг душевних страждань та фізичного болю, характер наслідків спричинених потерпілому ОСОБА_8 , який внаслідок протиправного діяння ОСОБА_6 отримав хоча і легкі тілесні ушкодження, проте їх спричинення під час виконання службових обов`язків, викликає почуття образи та приниження гідності.

За наведеного, істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?

УХВАЛИЛА :
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 345 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3