Справа № 214/5650/15-к
1-кп/214/25/22
У Х В А Л А
Іменем України

24 січня 2022 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 на шістдесят днів, в якому посилалась на ст. 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», практику Європейського суду з прав людини, зокрема правової позиції, викладеної у рішеннях «Летельє проти Франції», «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України». Прокурор просила прийняти до уваги, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, продовжують існувати, а тому застосування саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є обґрунтованим. Запобігти встановленим ризикам шляхом застосування біль м`яких запобіжних заходів неможливо.

Захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Звернув увагу колегії суддів, що справа слухається в суді більше 6 років. У судовий засіданнях обвинувачений постійно скаржиться на стан свого самопочуття, втрачає свідомість, у зв`язку з чим не може чітко пояснити суду чи правильно він розуміє пред`явлене обвинувачення та чи визнає він цивільний позов. З урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, обставин позбавлення його на стадії досудового слідства права на вільний вибір захисника, що призвело до самообмови ОСОБА_7 , просить відмовити у продовженні останньому запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника, просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та замінити запобіжний захід на більш м`який.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою суду від 30.11.2021 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 29.01.2022, включно.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі.

Колегією суддів неодноразово встановлювались наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України такі як можливість обвинуваченого переховуватися від суду, може незаконно впливати на свідків, які судом не допитані, знаходячись на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити свою злочинну діяльність, оскільки злочини, у вчинені яких він обвинувачується, є особливо тяжкими.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 надійшло до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу 28.07.2015. За час його розгляду судом, провадження перерозподілялось із зміною головуючого судді та складу колегії, що призводило до розгляду справи з початку. Обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою понад шість років, однак вказане насамперед обумовлено процесуальною поведінкою обвинуваченого, який неодноразово відмовлявся приймати участь у судових засіданнях, як перебуваючи у конвойній кімнаті суду, так і через відеоконференцзв`язок, знаходячись на території ізолятору тимчасового тримання. Крім того, у дні судових засідань обвинувачений скаржиться на стан свого здоров`я, через що систематично викликалася карета швидкої медичної допомоги. Також були випадки втрати свідомості в судових засіданнях.

При вирішенні клопотання щодо продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Статтею 5 Рекомендації Комітету Європи «Про взяття під варту до суду» від 27.06.1980 зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.
З урахуванням наведених вище даних про обвинуваченого, суд вважає, що у цій справі запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці Європейського суду з прав людини.

Ризики, зазначені прокурором у клопотанні, доведені ним у судовому засіданні, не зменшились і підтверджуються матеріалами провадження.

Стороною захисту у судовому засіданні не наведені відомості, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою, у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, судове слідство не закінчено, як наслідок, у цей період, є наявними обставини, визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст. ст. 199, 331 КПК України.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі кримінального провадження, а також які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченого та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховано репутацію ОСОБА_7 , наявність у нього постійного місця проживання, соціальних зв`язків, певних захворювань, однак вони не спростовують наявності ризиків за встановлених вище обставин.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на шістдесят днів.

На підставі викладеного та керуючись 177, 183, 194, 331, 376, п. 20-5 Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 24.03.2022, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 16 год. 40 хв. 24.01.2022.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3