В И Р О К
іменем України

13 вересня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області :

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участі:

секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000209 за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Змієві Харківської області, є громадянином України, має неповну середню освіту, не одружений, на час вчинення кримінального правопорушення працював різноробочим за договором в ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат", зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.12.2017, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду від 17.08.2021, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 186, частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 296, частиною 2 статті 187 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений за відбуттям строку покарання 11.09.2018,

у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

08 березня 2020 року близько 00:20 години в м. Змієві Харківської області ОСОБА_8 перебував у міському парку напроти будинку АДРЕСА_2 , де зустрів ОСОБА_6 , що перебував у компанії своїх знайомих, та між ними виник конфлікт. Під час цього конфлікту у ОСОБА_8 виник умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Того ж дня та часу, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_8 , діючи на ґрунті неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, підійшов до ОСОБА_6 та умисно наніс йому один удар в область нижньої щелепи, чим завдав йому тілесне ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у вигляді травматичного двобічного перелому нижньої щелепи в ділянках правого кута та тіла з лівого боку зі зміщенням кісткових відламків, та легкі тілесні ушкодження у вигляді гострої черепно-мозкової травми легкого ступеня тяжкості у формі струсу головного мозку, що ускладнилася у своїй течії розвитком лікворно-венозної дистензії, вегето-судинними розладами, вираженим астенічним станом.

Зазначеними діями ОСОБА_8 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та показав, що з 07 на 08 березня 2020 року він святкував день народження свого товариша, повертаючись додому в парку побачив ОСОБА_6 з компанією. ОСОБА_6 , побачивши його, почав образливо висловлюватися на його адресу. Після цього, у відповідь на образи, він підійшов до ОСОБА_6 та завдав йому одного удару кулаком в область щелепи. Після завданого удару він пішов з місця події.

У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаявся, просив пробачення у потерпілого, повідомив, що намагався примиритися з потерпілим. Виявив готовність нести кримінальну відповідальність та відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

Просив надати можливість виправитися без відбування покарання.

Крім визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами, які є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_6 показав про обставини, за яких 08.03.2020 він перебував в компанії друзів. Після опівночі до нього підходив ОСОБА_8 і намагався поспілкуватися, між ними виник словесний конфлікт. після цього ОСОБА_8 пішов від них, а приблизно через 30 хвилин знову підійшов до нього та з-за спини наніс один удар в область щелепи, від чого він впав на землю та знепритомнів.

Йому викликали швидку, яка на місце події не приїхала. Коли він опритомнів, вони пішли до лікарні, де йому було надано допомогу.

Під час слідчих експериментів 18.03.2020 та 20.03.2020, потерпілий ОСОБА_6 показав на механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а. п. 181-189).

Свідок ОСОБА_10 показав, що в ніч на 08.03.2020 перебував у парку з ОСОБА_11 та двома дівчатами. Він був очевидцем, коли ОСОБА_8 кликав ОСОБА_6 , йому стало цікаво і він підійшов та побачив, що ОСОБА_8 намагався провокувати ОСОБА_6 та вивести його з парку. Через 20 хвилин він почув, що ОСОБА_11 крикнув ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_8 наносить удар ззаду. Від цього удару ОСОБА_6 впав, в нього йшла кров. Вони підняли ОСОБА_6 , привели його до тями та доставили до лікарні.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що перебував у парку під час події, коли ОСОБА_8 зненацька вдарив ОСОБА_6 , від чого той впав на землю.

Даними протоколу слідчого експерименту від 18.03.2021 (з фототаблицями) з участю свідка ОСОБА_11 підтверджуються повідомлені потерпілим відомості щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_6 , що мало місце 08.03.2020 (а. п. 181-185).

Свідок ОСОБА_12 показав, що у березні 2020 року він перебував у парку разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , та до них підходив ОСОБА_8 та про щось розмовляв з ОСОБА_6 . Потім ОСОБА_8 пішов, однак через деякий час повернувся та вдарив ОСОБА_6 . Моменту нанесення удару він не бачив, але допомагав приводити до тями ОСОБА_6 після нанесення йому тілесного ушкодження.

Свідок ОСОБА_13 показав, що до їхньої компанії підходив ОСОБА_8 , у якого під час розмови виник конфлікт з ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_8 пішов, а через короткий проміжок часу повернувся та наніс один удар в обличчя ОСОБА_6 , від якого той впав на землю і втратив свідомість.

Показання потерпілого та вказаних свідків в цілому не суперечать одне одному, узгоджуються з показаннями обвинуваченого, а також і з письмовими доказами.

Обставини, за яких уночі 08.03.2020 ОСОБА_8 завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , зафіксовані у заяві від 08.03.2020 (а. п. 164).

Наслідки спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 зафіксовані на фотознімках, а саме плями крові на землі у центральному парку м. Змієва та вигляд обличчя ОСОБА_6 , які були оглянуті відповідно до протоколу огляду предметів від 21.03.2020 та під час судового розгляду (а. п. 165-170, 174, 175).

В подальшому постановою слідчого від 21.03.2020 надані потерпілим ОСОБА_6 - дев`ять фотознімків визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (а. п. 176).

Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2020 підтверджується, що потерпілий ОСОБА_6 вказав на особу за фотознімком №3, яка спричинила йому тілесні ушкодження, це був ОСОБА_8 (а. п. 190-192)

Відомостями виписного епікризу із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4.1431 від 16.03.2020 підтверджується, що потерпілий ОСОБА_6 перебував на лікуванні у стаціонарному відділенні КНП ХОР "Обласна клінічна лікарня" з 08.03.2020 по 16.03.2020 з діагнозом: травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в ділянках правого кута та тіла з лівого боку зі зміщенням кісткових відламків. Садно лобної ділянки. Гостра ЧМТ легкого ступеня тяжкості, струс головного мозку з лікворно-венозною дистензією, вегето-судинними розладами, порушення сну, виражений астенічний стан (а. п. 23, 24, 172, 173).

Висновком судово-медичної експертизи №12-14/56-Зм/20 від 19.03.2020 підтверджується, що у потерпілого ОСОБА_6 мали місце: травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в ділянках правого кута та тіла з лівого боку зі зміщенням кісткових відламків, садно в лобовій ділянці, гостра закрита черепно-мозкова травма легкого ступеня тяжкості у формі струсу головного мозку, що ускладнилася у своїй течії розвитком лікворно-венозної дистензії, вегето-судинними розладами, вираженим астенічним станом.

Вказані вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета, з обмеженою травмуючою поверхнею по механізму удару, з місцем прикладання сили в проекцію нижньої щелепи (травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в ділянках правого кута та тіла з лівого боку зі зміщенням кісткових відламків, гостра закрита черепно-мозкова травма легкого ступеня тяжкості у формі струсу головного мозку, що ускладнилася у своїй течії розвитком лікворно-венозної дистензії, вегето-судинними розладами, вираженим астенічним станом), індивідуальні особливості якого своїй травмуючій поверхні не відобразилися, можливо внаслідок завдання удару кулаком нападаючого, а вищевказане садно утворилося по механізму тертя-ковзання, і могли утворитися в строк і за обставин, зазначених вище.

По ступеню тяжкості вищевказані садно в лобовій ділянці ушкодження, гостра закрита черепно-мозкова травма легкого ступеня тяжкості у формі струсу головного мозку, що ускладнилася у своїй течії розвитком лікворно-венозної дистензії, вегето-судинними розладами, вираженим астенічним станом, як у сукупності, так і кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

По ступеню тяжкості травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в ділянках правого кута та тіла з лівого боку зі зміщенням кісткових відламків кваліфікується як середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, за тривалістю розладу здоров`я, характерне для цього виду травми та її тяжкості (згідно п. 2.2.1 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995).

Показання потерпілого ОСОБА_6 , надані під час слідчого експерименту, в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, як в механізмі нанесення тілесних ушкоджень, так і в способі їх спричинення.

Вищевказане садно в лобовій ділянці у потерпілого ОСОБА_6 утворилося по механізму тертя-ковзання, і могло бути отримано внаслідок падіння його з висоти власного росту, після нанесення йому удару в область обличчя (а. п. 179, 180).

Оцінивши зазначені вище докази, які є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та взаємозв`язку достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 є винуватим в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і його дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідно до вимог статей 65-67 Кримінального кодексу України, судом враховано наступні обставини:

- ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином;

- обставини, що пом`якшують покарання, передбачені пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України, якими визнаються: щире каяття обвинуваченого, що виявилося в критичному ставленні до вчиненого кримінального правопорушення та готовності нести передбачену законом відповідальність; сприяння розкриттю злочину шляхом надання показань про його обставини;

- обставину, що обтяжує покарання відповідно до п. 1 ч. 1 статті 67 Кримінального кодексу України, якою визнається рецидив злочинів;

- позицію потерпілого ОСОБА_6 , який вимагав максимального покарання для обвинуваченого;

- відомості про особу потерпілого ОСОБА_6 , який мешкає в АДРЕСА_3 , разом з батьками та сестрою, характеризується позитивно, конфліктних ситуацій не створює, скарги на його адресу відсутні (а. п. 27, 28);

- особу обвинуваченого, який має непогашену судимість за кримінальні правопорушення проти власності та проти громадського порядку, був звільнений 11.09.2018 за відбуттям строку покарання (а. п. 196, 197, 227-246), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував (а. п. 199); не одружений, за місцем проживання скарг на його поведінку немає (а. п. 193, 201), на час вчинення кримінального правопорушення працював у ПрАТ "Комплекс Безлюдівський м`ясокомбінат" (а. п. 200).

З урахуванням сукупності зазначених відомостей щодо ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини, що пом`якшують покарання, а також обставини, що обтяжує покарання; позиції потерпілого; відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, а також щодо його майнового та сімейного стану, відсутності у нього постійної роботи на час судового розгляду, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень є покарання у виді обмеження волі в межах строків, передбачених частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статей 127-129 Кримінального процесуального кодексу України, під час вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а. п. 14-28), суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини 1 статті 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин 1-4 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Потерпілий ОСОБА_6 пред`явив до обвинуваченого ОСОБА_8 цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2 939 грн 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн 00 коп.

Обвинувачений ОСОБА_8 визнав цивільний позов в частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, а в частині вимоги щодо відшкодування моральної шкоди проти позову заперечував.

На підтвердження вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди потерпілим надано копії медичної окументації і документів щодо витрат на лікування (а. п. 23, 25, 26).

За таких обставин, у справі наявні підстави для задоволення позову в частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 2 939 грн 00 коп.

На обґрунтування вимог щодо відшкодування моральної шкоди потерпілий посилався на наслідки неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки у ОСОБА_6 з`явилися постійні побоювання за життя та здоров`я, був порушений нормальний уклад життя, в нього погіршився емоційний стан і стан здоров`я, виникли душевні страждання.

Потерпілий посилався на фізичний біль та страждання, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також на душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

За встановлених обставин кримінального правопорушення, характеру фізичних і душевних страждань, заявлений до відшкодування розмір моральної шкоди - 100 000 грн є таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості.

За таких обставин позовна заява потерпілого підлягає задоволенню у повному обсязі.

Долю речових доказів у вигляді дев`яти фотознімків належить вирішити у відповідності до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України (а. п. 165-170, 176).

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_8 винуватим у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Початок строку покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців ОСОБА_8 обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 2 939 (дві тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять) грн 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Речові докази у вигляді дев`яти фотознімків - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: ОСОБА_1