ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/8419/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1029/22 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю м.Харкова, який офіційно не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.7 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 129 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 лютого 2022 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що не зменшилися та продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідка, вчинення іншого кримінального правопорушення, які існували і на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту .

Посилається на те, що жодний із заявлених прокурором ризиків ним не доведений та не підтверджений в суді.

Оскільки умисел обвинуваченого не був спрямований на позбавлення життя потерпілого чи завдання йому тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 не бажав смерті потерпілого, а тому його дії не мають складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 129 КК України є недоведеним та необґрунтованим стороною обвинувачення. Погроз зі сторони обвинуваченого на адресу потерпілої не було, а показання самої потерпілої ОСОБА_9 взагалі суперечливі.

Щодо ризику можливості переховування обвинуваченого від суду, то ОСОБА_8 ніколи не ухилявся ні від органів досудового розслідування, ні від суду, є відповідальним, проходив військову службу в АТО.

Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого також не доведений, оскільки жоден зі свідків не бачив обставин події, що трапилася між потерпілим та обвинуваченим, крім того всі свідки вже допитані, а тому у обвинуваченого не має жодного сенсу будь-яким чином впливати на вказаних осіб.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також не підтверджений жодними доказами та формально вказаний в оскаржуваній ухвалі.

На думку апелянта, сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення хоча і є вагомою при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та суду, проте не може бути достатньою підставою для законності тримання обвинуваченого під вартою.
Також судом не розглянуто можливості застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

В той час як обвинувачений є фізичною особою-підприємцем, має постійне місце проживання, у нього стійкі соціальні зв`язки, характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, наркотичні засоби не вживає, до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався, крім того, він проходив військову службу у збройних Силах України на посаді солдата військової служби, під час проходження служби він отримав травму.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи завчасно повідомленим про час та місце розгляду судового провадження, не виявив бажання брати участь в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків можливості переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідка, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, ч. 1 ст. 129 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до двох років, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 інкримінується умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з хуліганських мотивів, а також погроза вбивством.
Дані злочини відносяться до злочинів проти життя та здоров`я особи і ці злочини носять підвищену суспільну небезпеку.
Належить також врахувати, що ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебував у громадському місці, а саме: на продуктовому ринку біля станції метро «О. Масельського», що розташований по пр-т. Московському, 256 у м. Харкові, де побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_10 та його дружину ОСОБА_9 .. В цей час у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на протиправне заподіяння без будь-якої на то причини смерті ОСОБА_10 . У результаті умисних кримінально-протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_10 була заподіяна тяжка черепно-мозкова травма, яка ускладнилася своєю течією набряком набуханням головного мозку, двосторонньою пневмонією, від якої потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи в лікарні не приходячи до тями помер.
Побачивши вище зазначені протиправні дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 почала відштовхувати його від потерпілого ОСОБА_10 , супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, адресованою у бік ОСОБА_8 . Будучи обуреним суперечкою, ОСОБА_8 , володіючи навичками рукопашного бою та практичної самооборони у зв`язку з проходженням служби в лавах ЗСУ, через що, відчуваючи фізичну перевагу над потерпілою, висловлюючись нецензурною лайкою, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на залякування ОСОБА_9 , став висловлювати на її адресу погрози вбивством, усвідомлюючи, що тим самим викликає у неї побоювання за своє життя та бажаючи цього.
При цьому колегія суддів ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Між тим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Між тим, саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , який не одружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків, не працює, що свідчить про відсутність законних джерел доходу, може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, оскільки судовий розгляд справи триває, на теперішній час не допитані потерпіла та свідки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність ризику незаконного впливу на зазначених осіб. До того ж ОСОБА_8 вже погрожував вбивством потерпілій ОСОБА_9 , в чому він обвинувачується.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються даними матеріалів судового провадження та висновками суду, що зазначені в оскаржуваній ухвалі.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 не ухилявся від органу досудового розслідування та суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції враховані всі обставини в їх сукупності.
Твердження захисника обвинуваченого щодо відсутності умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на позбавлення життя потерпілого, а також недоведеності обвинувачення за ч. 1 ст. 129 КК України, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначені обставини повинні бути оцінені судом першої інстанції при ухвалені остаточного рішення у цьому кримінальному провадженні.

Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 є фізичною особою-підприємцем, має постійне місце проживання, у нього стійкі соціальні зв`язки, характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, наркотичні засоби не вживає, до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався, крім того, він проходив військову службу у збройних Силах України на посаді солдата військової служби в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому.

Також колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді