ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/717/21 Номер провадження 11-кп/814/1132/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 вересня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 23 вересня до 21 листопада 2021 року обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук Полтавської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи таке рішення місцевий суд урахував: наявність ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, який не зменшився, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, а також неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти встановленому ризику.

Одночасно суд першої інстанції, урахувавши положення ч.4 ст.183 КПК України, встановив відсутність підстав для визначення застави при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого в особливо тяжкому злочині у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що прокурором не доведено наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, при цьому, зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком ОСОБА_8 саме по собі не свідчить про ухилення останнього від слідства, а також неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , у той час як іншим обвинуваченим у даному провадженні обрано більш м`які запобіжні заходи, ніж ОСОБА_8 .

Крім того, захисник вважає, що ухвалу місцевого суду від 23 вересня 2021 року постановлено незаконним складом суду, так як клопотання прокурора розглянуто суддею одноособово при тому, що неможливість у визначений КПК України строк колегією суддів розглянути питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не є явною, адже строк з дня постановлення оскаржуваної ухвали до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою скаладав 10 днів.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Зважаючи на те, що захисником заявлено клопотання про здійснення апеляційного розгляду за участю сторін, розгляд поданої ним в інтересах обвинуваченого апеляційної скарги на ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 вересня 2021 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 , постановлену під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, на підставі ч.4 ст. 422-1 КПК України проводиться за участі сторін кримінального провадження.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
За положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.307 КК України - незаконному виготовленні та зберіганні з метою збуту психотропних речовин, вчинених в особливо великих розмірах, організованою групою; ч.3 ст.27 ч.3 ст.311 КК України - незаконному придбанні, зберіганні та перевезенні прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, вчинених в особливо великих розмірах, організованою групою; ч.3 ст.27 ч.3 ст.313 КК України - незаконному придбанні (виготовленні) та зберіганні обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, вчинених організованою групою.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 23 вересня 2021 року, цей суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, всупереч твердженням апелянта, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи ст.ст. 177,183,197, 199 та 331 КПК України.

Під час вирішення клопотання прокурора, місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може переховуватись від суду під загрозою можливого призначення покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, який тривалий час перебував у розшуку та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава про надання дозволу на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, що додаткового підтверджує обґрунтований характер цього ризику.

Про наявність названого ризику, який дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 може перешкоджати здійсненню кримінального провадження також свідчить і те, що він обвинувачується у вчиненні декількох злочинів у сфері обігу психотропних речовин, при призначенні покарання за які виключається можливість застосування положень ст.75 КК України, вчиненні інкримінованих дій протягом тривалого часу у складі злочинної організації, що є найбільш небезпечною формою організованої злочинної діяльності та ОСОБА_8 інкримінується роль організатора.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність або втрату актуальності ризику переховування обвинуваченого від суду.
Розглядаючи питання доцільності продовження тримання ОСОБА_8 під вартою місцевий суд також урахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими в інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинах, а саме до 12 років позбавлення волі, відсутність судимостей в обвинуваченого, наявність у нього роботи, а також з урахуванням усіх обставин у їх сукупності перевірив можливість застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та правильно встановив відсутність об`єктивних даних щодо можливості його застосування, з огляду на неможливість забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд вважає законним та обгрунтованим судове рішення суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки наявне об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав обвинувачених перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У свою чергу, колегія суддів зауважує, що необхідність застосування запобіжного заходу учасниками судового провадження не оспорюється.
Доводи апелянта про можливість більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є непереконливими з огляду на доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який зі сплином часу не зменшилися. При цьому, у матеріалах справи відсутні та стороною захисту не надано фактичних даних, які б давали достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки. Інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з урахуванням конкретних обставин провадження, не зможе дієво запобігти ризику, доведеному прокурором під час розгляду клопотання, та не буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, оскільки у будь-якому випадку передбачає перебування останнього на волі.
Одночасно, ураховуючи наведені вище обставини та підстави, передбачені ст.ст.177,178 КПК України, з огляду на положення ч.4 ст.183 КПК України, на думку колегії суддів, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали обґрунтовано не визначено розмір застави ОСОБА_8 , який обвинувачується в особливо тяжкому злочині у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Посилання захисника на те, що іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні обрано більш м`які запобіжні заходи, не є предметом цього судового засідання апеляційної інстанції, оскільки у даному випадку колегією суддів у порядку апеляційної процедури переглядається ухвала суду першої інстанції, постановлена щодо ОСОБА_8 та не перевіряється правильність застосування іншим особам запобіжних заходів.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (у редакції на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року; 20 травня 2020 року № 392 та 22 липня 2020 року.

Згідно з абз. 1, 5, 10 п. 20-5 Перехідних положень КПК України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

У разі неможливості у визначений КПК України строк колегією суддів розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 постановлено суддею зі складу колегії суддів, якою здійснюється розгляд кримінального провадження, у зв`язку з неможливістю колегією суддів розглянути подане прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому через перебування головуючого судді на лікарняному, що підтверджується довідкою заступника керівника апарату цього суду (а.с. 61) та узгоджується з абз.1, 5 п.205 Перехідних положень КПК України, а тому доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувану ухвалу постановлено незаконним складом суду є неспроможними.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.
Урахувавши наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376,405,407,422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4