Справа № 141/33/22
Провадження №1-кп/141/16/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року смт.Оратів
Оратівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2021 року за № 0000331 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заруддя Оратівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , на даний час перебуває у СІЗО ДУ «Вінницька УВП №1», громадянина України, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України, (в режимі відеоконференції)

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілі: не з`явились,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Оратівського районного суду Вінницької області перебуває обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України.

02.03.2022 року до суду надійшло клопотання начальника Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_4 від 01.03.2022 року про продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 . Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, маючи незняту та непогашену судимість згідно вироку Оратівського районного суду від 28.03.2017 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний злочин проти власності. Вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають у тому, що ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки останній неодноразово відбував покарання, пов`язані із позбавленням волі, офіційно не працює, немає на утриманні малолітніх дітей та згідно вироку Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2021 року його засуджено за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на один рік, тобто його було визнано винним в тому, що він самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин. Зазначене свідчить про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_3 , який, знаючи, що за вчинення кримінальних правопорушень під час іспитового строку йому загрожує покарання, пов`язане з позбавленням волі, повторно вчинив нові умисні злочини проти власності. У зв`язку із встановленням відсутності факторів стримуючого характеру щодо поведінки ОСОБА_7 , який з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, шляхом їх вмовляння та підкупу з метою подальшого спонукання їх до перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, зміни їх показань у суді, оскільки потерпілі перебувають на соціальному забезпечені та в скрутному матеріальному становищі. Отже, перебуваючи на волі, не маючи соціальних факторів стримуючого характеру, будучи схильним до вчинення різного роду злочинів проти власності, офіційно не працюючи, не маючи малолітніх дітей, обвинувачений може повторно вчинити нове кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання від 01.03.2022 року з наведених у ньому підстав та просив задовольнити його у повному обсязі, оскільки наявність ризиків зберігається впродовж тримання обвинуваченого під вартою, а також враховуючи той факт, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, а ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, самовільно залишив розташування військової частини. До того ж, прокурор вважає, що неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки кількість ризиків не зменшилася, та вважає, що єдиним запобіжним заходом, який забезпечить належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому просить продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Також заявив клопотання щодо проведення наступного судового засідання по даному кримінальному провадженню в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька УВП №1».

Інших клопотань від учасників кримінального провадження під час судового засідання не надходило.

Обвинувачений ОСОБА_3 щодо поданого клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив та просив обрати йому інший більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, оскільки він зареєстрований у АДРЕСА_2 разом із батьком, а також має постійне місце проживання із своєю співмешканкою та її дітьми у смт. Оратів, та вважає, що такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків. Окрім цього, обвинувачений повідомив суд, що подав відповідну заяву про вступ до лав Збройних сил України для несення військової служби під час воєнного стану.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо поданого клопотання прокурора ОСОБА_4 від 01.03.2022 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив суд змінити запобіжний захід стосовно його підзахисного на більш м`який, а саме у вигляді домашнього арешту, мотивуючи тим, що прокурором не доведено обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а ризики є лише припущенням, а також обвинувачений подав відповідну заяву про вступ до лав Збройних сил України для несення військової служби під час воєнного стану.

Суд, розглянувши подане клопотання прокурора від 01.03.2022 року про продовження застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, доходить наступних висновків.
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Також, у п. 70 рішення ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії", найперше, про що Суд нагадує, що розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і що законність тримання під вартою обвинуваченого слід оцінювати, виходячи з особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку затримання можна виправдати лише тоді, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги до свободи людини, зафіксовану у статті 5 Конвенції.
Крім того, у п. 80 рішення ЄСПЛ у справі "Фельдман проти України" Суд зазначив, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.
У п. 24 рішення ЄСПЛ у справі "Гудзь проти України" щодо тривалості збереження обґрунтованої підозри вказано, що Суд ніколи не намагався перевести цю концепцію в чітко визначені кількість днів, тижнів, місяців або років, або в різні строки залежно від тяжкості злочину. Як тільки "розумної підозри" вже недостатньо, Суд повинен встановити, чи інші, наведені судами, підстави продовжують виправдовувати позбавлення особи свободи.
Крім того, у п. 68 рішення ЄСПЛ у справі "Баришевський проти України", Суд зазначив, що коли національні суди продовжують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щоразу використовуючи схожі, якщо не шаблонні, формулювання, не продемонструвавши, що вони насправді зважають на плин часу, тоді порушуються вимоги п. 3 ст. 5 Конвенції.
Відповідно до ч.4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Як вбачається з ухвали Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2021 року, відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою слідчим суддею Липовецького районного суду, визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України у розмірі п`яти розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 30 000 (тридцять тисяч) грн., а також строк дії запобіжного заходу визначено до 26.12.2021 року.
Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 17.12.2021 року продовжено ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави та виконанням покладених на підозрюваного обов`язків згідно ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2021 року до 16.01.2022 року.
В подальшому, ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 13.01.2022 року продовжено ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави та виконанням покладених на підозрюваного обов`язків згідно ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2021 року до 28.01.2022 року.
Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 26.01.2022 року продовжено ОСОБА_3 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави та виконанням покладених на підозрюваного обов`язків згідно ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2021 року до 26.03.2022 року включно.
Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні відповідно до чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.
Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує ч. 3 ст. 331.
Зокрема, частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішуючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та зважає на те, що прокурором здійснюється посилання на наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, суд враховує, що ОСОБА_3 неодноразово раніше судимий за умисні злочини проти власності та інші злочини, а саме вироком Іллінецького районного суду від 27.05.2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та згідно ст. 71 КК України приєднано частково невідбуте покарання за вироком Оратівського районного суду від 28.11.2012 року за ч. 3 ст. ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі та визначено остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Піщанської виправної колонії від 07.07.2016 року звільненого умовно-достроково з невідбутою частиною покарання у виді 1 рік 7 місяців 12 днів; вироком Оратівського районного суду від 28.03.2017 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково за ухвалою Вінницького міського суду від 10.04.2019 року з невідбутим терміном 5 місяців 22 дні; вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2021 року за ч. 4 ст. 407 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на один рік, вчинив нові умисні злочини під час іспитового строку, а тому на шлях виправлення не став.

Також суд враховує стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачений та потерпілі на даний час судом не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися.

Поряд з цим, суд також приймає до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 не має власного житла та офіційно не працює, а також, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, та враховує, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, самовільно залишив розташування військової частини. А тому, в разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому, суд зауважує, що стороною захисту повторно не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що обвинувачений має власне житло для відбування домашнього арешту, а також докази звернення із заявою про вступ до лав Збройних сил України для несення військової служби під час воєнного стану та відомості про її розгляд.

Відтак, суд доходить висновку, що ризики, які передбачено п.1 та п. 3 ст. 177 КПК України, не зменшилися, та фактично з`явився новий ризик, який у своїй сукупності з раніше згаданими ризиками виправдовують тримання особи під вартою, оскільки тяжкість покарання в сукупності із ризиком незаконного впливу на потерпілих та свідків, на переконання суду, свідчить про наявність суспільної небезпечності обвинуваченого і дає підстави вважати, що наявна небезпека ухилення його від правосуддя. Зокрема, до вказаних обставин безумовно належить військова агресія проти України, у зв"язку із чим Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, яка, в свою чергу, суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

На підставі наведеного, суд доходить висновку, що клопотання прокурора від 01.03.2022 року про продовження ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Також суд зазначає, що наявність вказаних ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, виправдовує продовження тримання обвинуваченого під вартою, у зв`язку із чим суд вважає, що відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, про що зазначили у своїх промовах обвинувачений ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_5 .
Суд повторно звертає увагу обвинуваченого ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_5 , що не враховує як клопотання, передбачене нормами КПК України, зокрема, главою 18 КПК України, усне прохання про зміну запобіжного заходу.
Зокрема, частиною 2 ст. 331 КПК України встановлено, що вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Тоді як главою 18 КПК України, зокрема, ст. 201 КПК України, встановлено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник має право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, копія якого подається прокурору, до клопотання додаються документи, передбачені ч. 3 ст. 201 КПК України.
Разом з тим, обвинуваченим ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_5 повтроно проігноровані вказані вимоги КПК України, усне повідомлення про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 ні по формі, ні по змісту не відповідає вимогам ст. 201 КПК України.
Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не встановлено.

Суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України (ч. 4 ст. 197 КПК України).

Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч. 1 ст. 197 КПК України).

Стосовно клопотання прокурора про проведення судового засідання у справі № 141/33/22 в режимі відео конференції суд зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК, судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Частина друга статті 336 КПК України передбачає, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.
Враховуючи, що засуджений ОСОБА_3 перебуває в ДУ «Вінницька УВП № 1» (21100, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2), при цьому, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні, а також Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено загальну мобілізацію, а також те, що усі працівники ОВС, у тому числі і ті, які здійснюють конвоювання осіб, задіяні у охороні громадського та публічного порядку, з метою забезпечення оперативності судового провадження у розумний строк, суд вважає за доцільне відкласти розгляд судового засідання у даному кримінальному провадження, здійснити повторний виклик потерпілих до суду, а також наступне судове засідання провести в режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька УВП № 1».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 197, 199, , 331, 336, 369, 372, 395 КПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Відкласти судовий розгляд кримінального провадження №0000331 від 21.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України, на 06.04.2022 року о 12 год. 10 хв.
Клопотання прокурора ОСОБА_4 про проведення судового засідання у справі № 141/33/22 в режимі відеоконференції задовольнити.
Судове засідання, призначене на 12 год 10 хв. 06.04.2022 року у справі № 141/33/22 у кримінальному провадженні № 0000331 від 21.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 369 КК України, провести у режимі відеоконференції з ДУ «Вінницька УВП № 1» (21100, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2).
Клопотання прокурора ОСОБА_4 від 01.03.2022 року про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави та виконанням покладених на обвинуваченого обов`язків згідно ухвали слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2021 року, строком на 60 днів, починаючи з 15 березня 2022 року по 13 травня 2022 року включно.
У задоволенні усних клопотань обвинуваченого ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження.
Копію ухвали вручити прокурору ОСОБА_4 негайно після її оголошення, направити обвинуваченому ОСОБА_3 , а також на поштову та електронну адресу ДУ «Вінницька УВП №1» для виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду в частині продовження запобіжного заходу протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1