КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0001363 стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чікмент Республіки Казахстан, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23.08.2011 року за ч. 2 ст.185 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23.01.2019 року за ч. 3 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту строком на 1 місяць 1 день,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, за апеляційної скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Дніпровського районного суду м. Києа від 11 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та заявленого потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілої 18165 грн. 46 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 21.02.2020 року близько о 20 години ОСОБА_9 , перебуваючи біля супермаркету «Фора», що розташований адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 9, побачив ОСОБА_10 , поруч з якою стояв ОСОБА_11 . На ґрунті раптово виниклих ревнощів ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 та, не передбачаючи настання шкідливих наслідків своїх дій, не усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер у вигляді можливого заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_11 , а також можливого настання смерті останнього, хоча повинен був і міг їх передбачити, однак легковажно розраховуючи на відвернення таких наслідків, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в область плеча. Від отриманого удару, ОСОБА_11 впав на асфальтне покриття дороги та вдарився головою, у зв`язку з чим він був доставлений до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де 06.04.2020 року, перебуваючи на стаціонарному лікуванні, від отриманих тілесних ушкоджень помер.

На вказаний вирок, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити оскаржуваний вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року в частині призначеного ОСОБА_9 покарання та пом`якшити призначене покарання шляхом застосування ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 65-67 КК України і роз`яснень викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання». Вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд в достатній мірі не врахував усіх обставин, що пом`якшують покарання, зокрема визнання ним своєї вини, щире каяття. Також суд не врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, який допомагав слідству, перебуває в цивільному шлюбі та виховує двох малолітніх дітей від першого шлюбу дружини, працює не офіційно та фактично є єдиним годувальником своєї родини та в повній мірі визнає цивільний позов заявлений потерпілою.

На вказану апеляційну скаргу потерпіла та її представник подали свої заперечення, в яких просять вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, пояснення потерпілої та її представника, думку прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0001363 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, допитавши обвинуваченого ОСОБА_9 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та щиро покаявся, дослідивши зібрані докази в їх сукупності та за встановлених фактичних обставин, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні вбивства через необережність, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 119 КК України, який грунтується на досліджених в ході судового розгляду та наведених у вироку доказах, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Правильно оцінивши наведені у вироку обставини в їх сукупності, суд першої інстанції належним чином обгрунтував свої висновки, в тому числі щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За загальними засадами призначення покарання, визначеними у ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50, ч. 2 ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Переглядаючи вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів всупереч доводам апеляційної скарги захисника щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, яке, на його думку, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та наявності підстав для виправлення та перевиховання ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_9 , який не одружений, офіційно не працює, має постійне місце проживання, раніше судимий, щиро покаявся у вчиненому, що суд обґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, кримінальне правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, а тому дійшов обгрунтованого висновку, що виправлення останнього не можливе без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Інших обставин, які б свідчили про наявність достатніх підстав для застосування положень ст. 75, 76 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням, колегією суддів не встановлено, а посилання захисника на те, що ОСОБА_9 з місця злочину не втікав, особисто викликав поліцію, що він перебуває у цивільному шлюбі з ОСОБА_10 та виховує її двох малолітніх дітей, працює неофіційно та фактично є єдиним годувальником своєї родини, цивільний позов потерпілої визнав повністю, не є тими обставинами, які б давали підстави апеляційному суду дійти висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 законним, обгрунтованим та належним чином вмотивованим, покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав для зміни вироку та звільнення ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням шляхом застосування положень ст. 75, 76 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуальногозакону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2021 року у кримінальному провадженні №0001363стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3