печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0006084,-

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна, посилаючись на наступні факти та обставини.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2018 клопотання старшого слідчого в ОВС СГУ НП України ОСОБА_4 про накладення арешту на майно задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування доводів поданого клопотання заявник зазначив, що висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_3 , не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на положеннях КПК України та усталеній практиці Європейського суду з прав людини. Застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є явно неспівмірним з обмеженням права користування та розпорядження майном. Зазначене у своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування.

До судового засідання ОСОБА_3 не прибув. У заяві поданій до суду просив розгляд клопотання проводити у його відсутність, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі.

Слідчим суддею з урахуванням положень ст. 26 КПК України визнано можливим розгляд клопотання у відсутність особи, яка звернулась з клопотанням та представника органу досудового розслідування.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0006084, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.06.2015, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, . 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2018 року у справі № 757/20858/18-к задоволено клопотання сторони обвинувачення у кримінальному провадженні № 0006084, про арешт майна. Згідно вказаної ухвали накладено арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Мічуріна 62А

Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З тексту ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2018 вбачається, що слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту з метою спеціальної конфіскації. Будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження в вищевказаній ухвалі не наведено.

Крім того, відомості до реєстру досудових розслідувань, щодо кримінального провадження № 0006084 внесені 22.06.2015. Арешт на майно накладено у 2018 році. Отже, з часу накладення арешту на майно минуло понад три роки, підозр в межах зазначеного кримінального провадження не пред`явлено.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Як вже було зазначено, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0006084 здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, однак стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для продовження дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, яке є власністю заявника.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом та приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 9, 22, 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0006084 - задовольнити.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2018 року у справі № 757/20858/18-к у кримінальному провадженні № 0006084 на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1