ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/208/22 Справа № 202/8283/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
підозрюваного
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, одруженого, працюючого на посаді водія в КП «Кривбасводоканал», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України було задоволено.
Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307 КК України на 60 днів, тобто до 27.02.2022 року включно.
Рішення суду обґрунтовано тим, що з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_8 , він може вдатись до спроб переховуватись від суду, і без перешкод залишити будь-яке місце проживання, впливати на свідків, та інших підозрюваних, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що підтверджує наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, слідчий суддя вважав, що зберігається ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочинів з метою отримання прибутку, а тому є ризик продовження скоєння вказаних правопорушень, у зв`язку з чим слідчий суддя вважав, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 оскільки такий запобіжний захід не відповідає ступеню тяжкості злочинів, у яких він підозрюється.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодилась з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження ОСОБА_8 строк тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в судовому засіданні 30.12.2021 року, слідчим суддею було оголошено тільки вступну та резолютивну частину судового рішення, та повідомлено, що повний текст судового рішення буде оголошений судом 04.01.2022 року. Повний текст судового рішення, підозрюваному ОСОБА_8 станом на 04.01.2022 року вручений не був та його оголошення відбувалося за відсутності підозрюваного, у зв`язку із чим строк на апеляційне оскарження ухвали суду, не пропущено.
Звертає увагу суду, що в клопотанні слідчого про продовження застосування запобіжного заходу зазначено про підозру її підзахисному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 та ч. 2 ст. 255 КК України. Але підозрюваному ніколи не вручалася та не оголошувалася підозра за ч. 1 ст. 255 КК України, що вже є не обгрунтованим твердженням як слідчого так суду.
До клопотання про обрання запобіжного заходу в обґрунтування підозри, слідчим було надано докази, походження яких та відношення яких до підозрюваного викликають великий сумнів.
Зазначає, що до клопотання про обрання запобіжного заходу слідчим не було долучено жодного доказу причетності ОСОБА_8 у вчиненні тих дій про які йшлося вище. Більш того, до чотирьох оперативних закупок ОСОБА_8 також жодного відношення не має.
Апелянт зазначає, що пред`явлена підозра є необгрунтованою та свідчить ні про що інше, як про провокацію злочину, та до клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу не долучено належних, допустимих та достатніх доказів обґрунтованості підозри у інкримінованих йому діяннях, та доказів виконання ним тієї ролі у злочинній групі, яка була відведена йому органом досудового розслідування.
Вважає, що в даному випадку, суд не навів у своєму рішенні доказів даних тверджень, адже судом не враховано, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Тяжкість злочину та покарання передбаченого за його вчинення не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило презумпції невинуватості.
Апелянт просить взяти до уваги, що підозрюваний працює, має самостійний дохід. Він одружений, та має на утриманні двох дітей. Одна дитина є дитиною із певними психічними вадами, а тому потребує постійної турботи батьків. Саме тому дружина ОСОБА_8 не працює, оскільки займається доглядом за дитиною. Відтак, підозрюваний є єдиним годувальником для своєї сім`ї. Вказані обставини підтверджуються копіями відповідних документів долучених до справи в ході розгляду клопотання. Окрім того, у підозрюваного є також батько інвалід, який старше 70 років. Вказані обставини свідчать про міцні соціальні зв`язки мого підзахисного. За всіх цих умов, сторона захисту зазначала, що із метою доведення досудового розслідування до логічного кінця, достатньо було б обрати у відношенні ОСОБА_8 запобіжний заходу у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки він змушений працювати та забезпечувати свою родину, та має намір захищатися в законний спосіб від підозри та довести свою непричетність до вчинення інкримінованих їй злочинів.
Вказує на те, що твердження суду про можливий вплив на свідків є надуманим, оскільки всі чотири оперативні закупки, якими обґрунтовується підозра, здійснені особами, дані про яких є зміненими та вигаданими, що вже унеможливлює такий незаконний вплив.
Зазначає, що при обранні запобіжного заходу не було визначено заставу, що додатково привело до порушення прав.
Вважає, що слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не було враховано вимоги ст.178 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав зміст ухвали та вимоги апеляційної скарги, позицію підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Слідчий суддя також має вирішити питання щодо можливості обрання альтернативного запобіжного заходу.
Згідно з положеннями ч.4, ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Перевіривши наведені висновки суду першої інстанції у відповідності з доводами апеляційної скарги захисника, колегія суддів, вважає їх правильними та обґрунтованими.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, належним чином перевірена та встановлена слідчим суддею при розгляді даного клопотання та раніше вже була предметом перевірки судів першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину підтверджується доданими до клопотання матеріалами справи.
Відповідно до ухвали слідчого судді, журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та, всупереч ствердженням захисника, правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах. Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Колегія суддів вважає, що на даному етапі розслідування підозра цілком обґрунтована, а достовірність отриманих відомостей буде перевірятись під час судового розгляду.
Що стосується висновку місцевого суду про подальше існування ризиків того, що підозрюваний може вчинити одну із дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, то слід зазначити наступне.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до п.п.3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Така практика Європейського суду з прав людини кореспондується із положеннями ст.178 КПК України, відповідно до якої, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, також враховуються:
-вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
-тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винувати у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
-вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
-міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
-наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
-репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
-майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
-дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
-наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
-розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
З огляду на викладене, саме вказані фактичні обставини кримінального провадження, а не тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 , вказує на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також запобігти ризикам встановлених слідчим суддею.
Твердження апеляційної скарги захисника про не доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються безґрунтовними.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини підозрюваного у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
На думку колегії суддів, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя дотримався принципу співмірності прав підозрюваного та необхідності охорони прав і інтересів суспільства.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного, не зменшилися, а доводи апеляційної скарги захисника, які це заперечують, являються немотивованими.
Доводи захисника з приводу того, що слідчим суддею не зазначені посилання на докази, які змусили суд дійти висновку про продовження строку тримання під вартою є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи для зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 на домашній арешт, не спростовують таке рішення слідчого судді, з урахуванням тяжкості інкримінованих злочинів, даних про особу підозрюваного, які були враховані при вирішенні питання щодо застосування саме такого виду запобіжного заходу.
Твердження захисника про відсутність обґрунтованої підозри та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах судового провадження. Слідчий суддя прийняв рішення на підставі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Самі по собі наявність у підозрюваного ОСОБА_8 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, у даному випадку, не є визначальним та не дає колегії суддів підстав для його зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду першої інстанції під час розгляду клопотання та враховані при прийнятті рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу і не спростовують по суті законне та обґрунтоване рішення слідчого судді.
Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення права підозрюваного на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.
Що стосується апеляційних вимог сторони захисту стосовно застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
Тож колегія суддів, з огляду на викладені обставини та той факт, що, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких передбачене ч. 2 ст. 255 КК України, вважає, що слідчим суддею цілком законно з урахуванням положень п.4 ч.4 ст. 183 КПК України не було визначено розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи й підстави, згідно з якими вони просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Таким чином при продовженні строку тримання під вартою слідчим суддею дотримані як вимоги ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199 КПК України, так й права осіб, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі достатні мотиви, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4