КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Київський слідчий ізолятор», матеріали з кримінального провадження №0002655 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 рокуобрано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожному з них, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 17.12.2021 року включно, та визначено, кожному з них, заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 400 грн.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен з них, обвинувачуються у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, а також дані про їх особу, а саме те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен з них, раніше неодноразово судимі, до затримання працювали неофіційно, не мають підтверджених сталих соціальних зв`язків та постійного місця проживання у місті Києві, а у ОСОБА_6 відсутнє і місце реєстрації, а також задовільний стан здоров`я обвинувачених, що не виключає можливість перебування під вартою в умовах слідчого ізолятора на час судового розгляду, мотивував _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4386/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1
існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на іншого обвинуваченого стосовно одного до іншого, а також - не допитаних у провадженні потерпілого і свідків, та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні, зважаючи на які визнав за необхідне обрати кожному із обвинувачених - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід, не забезпечить їх належної процесуальної поведінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою в частині обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить її скасувати в цій частині та обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що допущення судом в ухвалі про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 того, що існують з його боку ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, продовжувати злочинну діяльність у зв`язку із тим, що він був раніше судимий, є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочину не визнає, тому немає підстав вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність, так як крадіжку він не вчиняв, про що дав показання на першому допиті, і цепідтверджує його відповідальне ставлення до даного провадження.
Також поза увагою суду залишився той факт, що під час допиту ОСОБА_6 пояснив своє перебування 15.09.21 р. у м. Києві, а саме, що він прибув за викликом для участі у судовому засіданні Дніпровського районного суду м. Києва за іншим судовим розглядом, що підтверджує його відповідальність до розслідування кримінального провадження та його обов`язок на участь в судових засіданнях.
Крім того, у судовому засіданні було з`ясовано, що на даний час ОСОБА_6 перебуває в цивільних відносинах з ОСОБА_11 та спільно проживають у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_11 , що є підтвердженням його постійного місця проживання.
Вказує й на те, що ОСОБА_6 неофіційнопрацює на центральному ринку в м. Суми вантажником, перебуваючи у пошуках офіційного працевлаштування, та разом з цивільною дружиною чекають народження дитини, що підтверджує те, що він став на шлях виправлення та бажає в майбутньому стати зразковим громадянином.

Щодо вказаних ризиків, що обвинувачений може впливати на свідків та потерпілого шляхом підмовляння, підкупу, погроз, може схиляти їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування, то їх не існує, оскільки всі свідки та потерпілий на даний час допитані, їхні показання знаходяться у матеріалах справи, а досудове слідство закінчене.
Що стосується необґрунтованості підозри, пред`явленої ОСОБА_6 , то причетність його до вчиненого спростовується тим, що, відповідно до матеріалів провадження, мобільний телефон у нього не вилучався, а в обвинувальному акті не вказано кваліфікацію його дій.
Крім того, судом не в повному обсязі досліджено підстави для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, зокрема прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, не доведено, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню, усі твердження прокурора про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є лише особистим припущенням.
Таким чином, відсутність підстав вважати, що ОСОБА_6 перешкоджатиме встановленню істини у справі, ухилятиметься від явки до суду свідчить про те, що немає підстав для подальшого тримання його під вартою, оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки, отже, існують підстави для відмови в обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді взяття під варту та застосування щодо нього менш суворого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , вважаючи ухвалу суду незаконною в частині обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить її змінити в цій частині, відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, і визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 9080 грн., у разі залишення тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом, при ухваленні оскаржуваного рішення, не дотримано вимоги ч. 1 ст. 183 КПК України, відповідно до якої тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. В той же час, прокурор у судовому засіданні не надав і не навів жодного доказу, які б доводили неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.
В той же час, на сьогодні наявні переконливі доводи відсутності ризику переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_7 , адже останній може проживати за місцем своєї реєстрації у місті Суми.
Щодо наявності у ОСОБА_7 ризику незаконного впливу на свідків і потерпілого, то суд взагалі не навів мотивів на його підтвердження. Разом з тим, перебування ОСОБА_7 не в умовах ізоляції ніяким чином не підтверджує наявність зазначеного ризику, оскільки такий вплив, при бажанні, можливо здійснити, навіть перебуваючи під вартою, зокрема через інших осіб чи в інший спосіб, але за весь час такі дії ОСОБА_7 не вчинялись, відповідно, і в подальшому не будуть вчинятись.

Що стосується визначеного судом розміру застави 45 400 гривень, то дана сума не підтверджена належними та допустимими доказами і ґрунтується виключно на припущеннях. Суд зобов`язаний був визначити ОСОБА_7 розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим фактором, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також, враховуючи обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, вважає за доцільне визначити заставу, у відповідності до п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, у розмірі 4 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 9 080 гривень, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, яка буде співмірною з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виконання ним обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Крім того, зазначає, що суд не розглядав реальну можливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора щодо апеляційних прохань, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не підлягають задоволенню з наступних підстав.
За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів провадження, суд, в ході призначення судового розгляду кримінального провадження №0002655 пообвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожного з них, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за результатами якого, поміж іншого, з урахуванням положень ч. 3 ст. 315 КПК України, прийняв рішення про обрання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожному з них, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17.12.2021 року включно, та визначив, кожному з них, заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 400 грн.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожному з них, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків. При цьому суд, врахувавши, як тяжкість покарання, яке загрожує кожному з обвинувачених, у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованого їм нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, так і те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен з них, раніше неодноразово судимі, до затримання працювали не офіційно, не мають підтверджених сталих соціальних зв`язків та постійного місця проживання у місті Києві, а у ОСОБА_6 відсутнє і місце реєстрації, а також задовільний стан здоров`я обвинувачених, що не виключає можливість перебування під вартою в умовах слідчого ізолятора на час судового розгляду, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на іншого обвинуваченого стосовно одного до іншого, а також - на не допитаних у судовому засіданні потерпілого і свідків, та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.
З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в апеляційних скаргах про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи характер висунутого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному з них, обвинувачення у вчиненні нетяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в інкримінованому кримінальному правопорушенні; а також, приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу кожного з обвинувачених, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачені, можуть переховуватися від судута, перебуваючи на волі, можуть впливати на потерпілого і свідків, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються у своїх апеляційних скаргах захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Наведені в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дані про особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного з них, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до них іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи захисника ОСОБА_8 в частині недоведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного з них, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, що є змістом апеляційних вимог захисників, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

Також, оскільки розмір застави обвинуваченомуОСОБА_7 визначений судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, не знаходить колегія суддів і підстав для зменшення обвинуваченому ОСОБА_7 її розміру, що є змістом апеляційної вимоги захисника ОСОБА_9 , адже застава у меншому розмірі, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення проти власності, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та даних про його особу, не здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2021 року, якоюобрано ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожному з них, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 17.12.2021 року включно, та визначено, кожному з них, заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 45 400 грн., - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3