Дата документу 06.12.2021
Справа № 501/4590/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» кримінальне провадження № 0000694 від 05 серпня 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ізмаїла Одеської області, який має середню освіту, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Згідно з обвинувальним актом 04 серпня 2021 року, в період з 15:00 год. до 16:30 год., ОСОБА_4 , маючи при собі пакет з металевою кіркою, з метою повернення боргу прийшов до ОСОБА_5 за місцем його проживання: АДРЕСА_3 , куди його впустила мати ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого в спальні вказаної квартири у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник конфлікт.

Під час конфлікту ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаній квартирі, діючи умисно, маючи на меті спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, дістав з пакету металеву кірку та тримаючи її в правій руці, наніс чотирнадцять ударів по голові ОСОБА_6 та один удар по її правому передпліччю, внаслідок яких останній спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: множинні (14) забиті рани волосистої частини голови, перелом скріплення черепа, забій головного мозку, лівосторонній вогнищевий субдуральний крововилив лобно-скронево-тім`яній ділянці, вогнищеві субарахноїдальні крововиливи в м`яких мозкових оболонках великих півкуль; рани передньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, синці верхніх кінцівок: передньо-внутрішній поверхні лівого ліктьового суглобу, зовнішньої поверхні нижньої третини правого передпліччя, тильної поверхні правої кисті.

Множинні рани голови (поверхневі та наскрізні), володіють груповими ознаками забитих та виникли від ударів тупого (тупих) предмета (предметів) з обмеженою поверхнею яка має прямолінійне закруглене ребро, на це вказують розміри ран, характер їх країв та кінців, а також в окремих ушкодженнях наявність локальних скользних зовнішньої кісткової пластинки кісток черепа.

Краї рани лівого передпліччя підвергнути первинній хірургічній обробці, у зв`язку з цим встановити механізм їх виникнення неможливо. Наявність синця навколо цієї рани дає можливість припустити, що вона також виникла від дії тупого предмета.

Смерть ОСОБА_6 настала в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_3 , о 14.30 год. Таким чином від моменту спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень 04 серпня 2021 року до настання її смерті пройшло близько 6 діб, смерть ОСОБА_6 перебуває у причинному зв`язку з відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді множинних ран голови, перелому кісток черепа, крововиливів під оболонки головного мозку та вогнищевих крововиливів у головний мозок.

Безпосередньою причиною смерті є набряк головного мозку.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 01 листопада 2021 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 05 грудня 2021 року.

Прокурор в порядку ч.3 ст.315 КПК України звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване обґрунтованістю підозри (обвинувачення) ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також наявністю передбачених ст.177 КПК України ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Прокурор вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, обвинувачений проти задоволення клопотання не заперечував.

Дослідивши клопотання, долучені до нього матеріали, вислухавши сторін кримінального провадження, суд доходить таких висновків.

Умови обрання застосування запобіжного заходу передбачені ч.1 ст.194 КПК України, відповідно до якої суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання буде встановлено:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перелік доказів, зазначений у реєстрі матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, дають підстави для висновку про обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Крім того, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики, на які посилається прокурор, а саме, що обвинувачений може:

переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), що підтверджується наступним. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за яке кримінальним законом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Оцінюючи ступінь цього ризику, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).

Судом враховано, що обвинувачений є уродженцем м. Ізмаїла, має зареєстроване місце проживання у м. Ізмаїлі, не одружений, дітей не має, відомості щодо інших його утриманців відсутні, офіційно не працює. Під час вирішення слідчим суддею питання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було встановлено, що надана обвинуваченим слідчому та зазначена в обвинувальному акті адреса ОСОБА_4 : АДРЕСА_2 є адресою об`єкта будівництва, де обвинувачений працював неофіційно, тому постійного місця проживання у м. Чорноморську ОСОБА_4 не має.

Ці обставини, у їх сукупності, дають підстав для висновку про те, що обвинувачений, розуміючи можливість, у разі визнання його винним, призначення йому покарання та можливість реального відбування призначеного покарання, може вчинити спроби переховування від суду,

незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України). Так, обвинувачений знайомий з потерпілим ОСОБА_5 , за місцем проживання якого було вчинено кримінальне правопорушення, та з іншими свідками у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, ризик вплив на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого, свідків та дослідження їх судом.

З таких обставин обвинувачений, який знає потерпілого та свідків, може вчиняти незаконний вплив на них, а саме спроби схилити їх до надання неправдивих, вигідних для себе, показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При вирішенні питання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, крім наявності вищезазначених ризиків, суд на підставі наданих матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі відсутність у нього родини й утриманців; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи; його майновий стан , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

З тих самих підстав слідчий суддя вважає за неможливе застосувати до обвинуваченого більш м`які запобіжні заходи домашній арешт, особисту поруку особисте зобов`язання або заставу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.4 ст.183 суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Враховуючий, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства та такого, який спричинив загибель людини, суд вважає за необхідне не визначати йому заставу, як альтернативний запобіжний захід, на підставі п.п.1,2 ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 193-194, 196-197, 331, 370-372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 січня 2022 року, включно.

Не визначати обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід, на підставі п.п. 1, 2 ч.4 ст.183 КПК України.

Копії ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору та надіслати уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя