Справа № 461/6383/16-к
Провадження № 1-кп/461/253/21
14.12.2021 року, Галицький районний суд міста Львова
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
Захисником обвинуваченого було подано до суду клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності в кримінальному провадженні за ч.1 ст.187, ч.2 ст. 353 КК України. Свої вимоги захисник мотивував тим, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, було вчинено ним більше 15 років тому, а відтак строки давності притягнення особи до відповідальності закінчились.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, оскільки згідно вимоги УІТ у Львівській області та ДІАЗ Національної поліції м. Києва від 29 листопада 2021 року, відносно обвинуваченого було скеровано обвинувальний акт до Шевченківського районного суду м. Львова, а відтак відсутні підстави для задоволення клопотання сторони захисту.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання захисника необхідно задовольнити, виходячи з наступного.
Згідно зі ч. 3-5 ст. 12 КК України, злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;
Так, з даних обвинувального акту вбачається, що інкриміновані кримінальні правопорушення, ОСОБА_4 вчинив в 2006 році. Оскільки строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст. 353 КК України сплив, з моменту вчинення правопорушення минуло більше десяти років, суд вважає необхідним кримінальне провадження закрити на підставі п.3,4 ч. 1 ст. 49 КК України.
Так, суд не погоджується з позицією прокурора про неможливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки як вбачається з наданої суду вимоги УІТ у Львівській області та ДІАЗ Національної поліції м. Києва, обвинувальний акт було скеровано до Шевченківського районного суду м. Києва. 10 серпня 2016 року судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який згодом було змінено на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.
Суд вважає за необхідне зазначити, що важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України).
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.
Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).
Отже, суд приходить до переконання, що сам по собі факт скерування обвинувального акту до суду та обрання відносно ОСОБА_4 запобіжних заходів не може свідчити про причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.187 КК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання сторони захисту підлягає до задоволення, а провадження по справі закриттю у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Керуючись ст. ст. 12, 49 КК України ст. ст. 370-372 КПК України, -
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.1 ст.187, ч.2 ст. 353 КК України на підставі п.3,4 ч. 1 ст. 49 КК України.
Повний текст ухвали проголошено 16 грудня 2021 року о 15 год. 00 хв.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1