Справа № 751/4012/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/787/21
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

представників потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000052 від 12 лютого 2021 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2021 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, офіційно не одруженого, який працює водієм «АТП-2528» Чернігівської міської ради, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, якщо виконає покладені на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2 689 грн. 41 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Цивільні позови ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради та АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишені без розгляду.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 12 лютого 2021 року, близько 09 години 15 хвилин, керуючи автомобілем ЗИЛ 138 КО-431 (СМІТТЄВОЗ-С), державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом біля будинку по вулиці Шевчука №14 в м. Чернігів, на порушення п. 2.3 «б», п. 10.1 та п. 10.9 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, яка склалась, не маючи можливості з місця водія у повному обсязі оглядати частину території позаду автомобіля, розраховуючи на те, що в межах траєкторії руху його автомобіля відсутні пішоходи, не переконався, що не створює небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_15 , яка знаходилась позаду автомобіля і внаслідок наїзду отримала тяжкі тілесні ушкодження грудної клітки, закриту травму тазу, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, викликали травматичний шок та призвели до смерті потерпілої.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду щодо ОСОБА_6 змінити, не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, врахувати, що дорожньо-транспортна пригода відбулась 12 лютого 2021 року, в період рекордних снігопадів, коли рух транспорту був ускладнений. Його підзахисний керував сміттєвозом, рухався по накатаній в снігу колії, а ОСОБА_15 , бажаючи допомогти, підбігла та штовхала автомобіль, що вказує на відсутність в діях обвинуваченого будь-якого умислу та навіть можливості передбачити наслідки, що настали.

Сторона захисту, не заперечуючи наявність формального складу кримінального правопорушення, звертає увагу на відсутність свідомого нехтування правилами дорожнього руху з боку ОСОБА_6 .

Вказує на те, що позбавлення права керування транспортним засобом на строк 2 роки залишить обвинуваченого без засобів до існування, оскільки більшість свого життя він працює водієм і ця робота є єдиним джерелом заробітку. З урахуванням віку ОСОБА_6 , якому виповнилось 59 років, зміна місця роботи в умовах економічної кризи викликаною пандемією COVID-19 та неможливість працювати за спеціальністю, стане тяжким випробуванням для нього.

Зазначає про те, що постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху на транспорті» надане роз`ярення про те, що при призначенні покарання за ст. 268 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, інформації про особу ОСОБА_6 , наявності обставини, яка пом`якшує покарання та за відсутності обставин, що його обтяжують, захисник вважає, що у даному випадку буде достатнім умовного строку покарання без додаткової міри покарання.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки це поставить обвинуваченого у скрутне матеріальне становище, в умовах загальнодержавної кризи та з урахуванням його віку, знайти іншу роботу буде практично неможливим і він буде позбавлений засобів до існування, представників потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вказували на необхідність застосування щодо обвинуваченого додаткової міри покарання, мотивуючи тим, що потерпілі не наполягали на позбавленні волі з огляду на обставини наїзду на потерпілу, проте вважають необхідним призначення додаткової міри покарання з огляду на тяжкі наслідки невиконання правил безпеки руху, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_15 , відповідають фактичним обставинам справи, зібраним у кримінальному провадженні доказам, з якими погодилася сторона захисту. Розгляд справи в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Призначаючи покарання, за правилами ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Так, мотивуючи своє рішення щодо обрання ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів з необережною формою вини. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вірно визнав щире каяття ОСОБА_6 , яке виразилось в критичній оцінці свого діяння, визнання вини не тільки під час досудового слідства, але і під час судового розгляду. Також місцевий суд зважив на позицію потерпілих, які не наполягали на призначенні винному покарання у виді позбавлення волі, та дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, на думку представника уповноваженого органу з питань пробації може виправитись без ізоляції від суспільства, а ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінений як низький.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Указане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків тощо.

Відповідно до приписів п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочин проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року за № 14, де вказано, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 та ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Саме з огляду на тяжкість наслідків кримінального правопорушення, вчиненого з необережності, невжиття обвинуваченим з власної ініціативи жодних заходів, спрямованих на відшкодування потерпілим завданих збитків, наявність відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху, суд призначив додаткове покарання.

Вік обвинуваченого, дозволяє йому при позитивних характеристиках знайти роботу, не пов`язану з керуванням транспортним засобом, на тому самому підприємстві, де він працює. Крім того, він має працездатного сина та молоду дружину, які спроможні працювати та утримувати як себе, так і обвинуваченого. Позиція потерпілих про необхідність застосування до обвинуваченого додаткової міри покарання повністю узгоджується з принципами законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18