Категорія:арешт майна. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду справу за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0001838),
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 , накладено арешт на тимчасово вилучене майно, крім іншого, на автомобіль марки «Volksvagen Passat B5», номер кузова НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_7 , який було вилучено 30 жовтня 2021 року під час обшуку, з позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0001838, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
В поданій апеляційній скарзі представник володільця майна адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль марки «Volksvagen Passat B5» незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля, однак дозволу на вилучення транспортного засобу слідчий суддя не надавав. Крім того, жодних речей які вказані в ухвалі про обшук знайдено не було. Також зазначає, що клопотання про накладенні тимчасово вилученого майна подано з порушенням ч. 5 ст. 171 КПК України. Просить ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль марки «Volksvagen Passat B5» скасувати, а транспортний засіб повернути власнику.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував апеляційну скаргу і просив рішення слідчого судді залишити без змін, пояснення слідчого, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Положеннями ч.ч.2-6 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.
Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен був діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про накладення арешту на майно слідчим суддею дотримані.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007р.у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію проте, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч.2 ст.170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001838.
В ході проведення обшуку 30 жовтня 2021 року в автомобілі марки«Volksvagen Passat B5» було вилучений вказаний автомобіль, і постановою слідчого від 31 жовтня 2021 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
З метою збереження речових доказів, в тому числі автомобіля, старший слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, виявлених та вилучених під час обшуку.
Так, проаналізувавши матеріали даного кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що вилучений автомобіль, відповідає ст.98 КПК України, може бути використаний, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Арешт майна з підстав передбачених ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.
На думку сулу апеляційної інстанції, доводи клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного в ухвалі слідчого судді майна критеріям ст.98 КПК України, а відтак з урахуванням загальних засад кримінального судочинства та загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження колегія суддів вважає, що в даній ситуації арешт майна відповідає інтересам та потребам досудового розслідування в цій справі, так як арештоване майно можливо використати як доказ обґрунтованості причетності або непричетності ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.186 КК України.
Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого у ході проведення огляду місця події майна ознакам речових доказів, оскільки воно може містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.
Враховуючи правові підстави для накладення арешту на майно та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, виходячи із обставин викладених у клопотанні та встановлених в судовому засіданні, майна, на яке слідчим суддею було накладено арешт, з метою повного, всебічного, об`єктивного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя дійшов законного висновку про задоволення клопотання слідчого та наклав арешт на вищевказане майно.
Доводи представника володільця майна про те, що ухвалою слідчого судді було надано лише обшук вилученого автомобіля, при цьому дозволу на його вилучення не надавалось, а тому слідчий суддя неправомірно наклав на нього арешт, є необґрунтованим, оскільки згідно ч.2 ст.168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Також не заслуговують на увагу доводи представника володільця майна щодо порушення слідчим строків звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, які визначені в ч.5 ст.171 КПК України, не заслуговують на увагу.
В силу ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Як вбачається з матеріалів клопотання, обшук автомобіля марки «Volksvagen Passat B5», номер кузова НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , було пролведено 30 жовтня 2021 року, що припадало на суботу.
Як вбачається з клопотання слідчого, воно надійшло до Луцького міськрайонного суду Волинської області 01 листопада 2021 року, що припадало на понеділок, що стверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.п.1-3), тобто в строки, визначені ч.5 ст.171 КПК України, оскільки 01 листопада 2021 року є першим робочим днем.
З урахуванням вищенаведених мотивів, апеляційний суд не вбачає жодних законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді, без змін.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: