Справа №523/3460/19
Провадження №1-кп/523/389/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні за №0003645 від 1.08.2018р. та клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, раніше не судимого.

Зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, -

Встановив:

За змістом обвинувального акту встановлено, що 1.08.2018 року приблизно о 0:20 годині, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Kia Shuma» реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовської реєстрації), рухаючись по проїзній частині вул. Проценко з боку вул. Агрономічної в напрямку вул. Михайла Грушевського у м. Одесі, доїхавши до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиці Проценко та вул. Сергія Ядова, маючи об`єктивну можливість бачити дорожні знаки, проігнорував вимоги дорожнього знаку 2.1 "Дати дорогу" Правил дорожнього руху України, відповідно якого водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, та порушуючи п.16.11 Правил дорожнього руху України, а саме будучи неуважним, не переконавшись перед виконанням свого маневру, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснив виїзд на перехрестя, продовжуючи рух прямо по другорядній дорозі, тим самим не надав перевагу в русі автомобілю марки «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_2 (польської реєстрації) під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по вул. С.Ядова зі сторони вул. Ак. Воробйова в напрямку Київського шосе у головній смузі свого напрямку руху, внаслідок чого відбулося зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди пасажиру автомобілю «Kia Shuma» реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів восьмих, дев`ятих та десятих правих та лівих ребер без значного зміщення кісткових уламків, переломів крижової кістки, переломів обох лонних кісток без значного зміщення кісткових уламків, підкапсульного розриву селезінки, закритої черепно - мозкової травми у формі струсу головного мозку, саден обличчя та грудної клітки, які відповідно до критеріїв «Правил судового медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Пасажиру автомобілю «Kia Shuma» реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно висновку судово-медичної експертизи потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому нижньої щелепи в ділянці лівого кута щелепи та в ділянці другого зуба справа, які відповідно до критеріїв «Правил судового медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, на підставі фактичних даних, викладених в обвинувальному акті, суд вважає, що ОСОБА_5 своїми діями скоїв злочин, передбачений ст.286 ч.1 КК України, та його дії вірно кваліфіковані за ознаками, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Під час судового засідання захисником ОСОБА_9 , діючого в інтересах ОСОБА_5 , було надане письмове клопотання про звільнення підзахисного від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, мотивуючи тим, що з моменту вчинення кримінального правопорушення пройшло більше трьох років, злочин відноситься до категорії нетяжкого злочину відповідно до положень ст.12 КК України, санкція якого передбачає покарання штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років; строк давності не зупинявся та не переривався через вчинення нового злочину.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, підтвердив, що йому зрозумілі права та підстави закриття кримінального провадження, при цьому у ході судового провадження висловлював позицію щодо не визнання своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

Прокурор у судовому засіданні вважав за можливе задовольнити клопотання сторони захисту та не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, мотивуючи тим, що дійсно строк притягнення до кримінальної відповідальності сплив.

Вислухавши думку учасників процесу прокурора ОСОБА_3 , який за наявності підстав не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту; захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого, які наполягали на задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що клопотання сторони захисту обґрунтоване та підлягає задоволенню за наступними підставами.

Так, на підставі ст.284 ч.2 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею ст.286 ч.1 КК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Положеннями ст.286 ч.4 КПК України регламентовано, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, статтею 44 ч.1, ч.2 КК України сформульовані правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно положень ст.49 ч.1 п.2 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом ст.12 ч.4 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкцією статті 286 ч.1 КК України передбачена кримінальна відповідальність, що карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Стосовно позиції обвинуваченого ОСОБА_5 щодо невизнання своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ознаками ст.286 ч.1 КК України, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з положень закону, а саме ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений ст.49 КК України інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Дана позиція визначена в постанові Верховного суду за №730/67/16-к від 26.03.2020р.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 вперше вчинив злочин за необережності, більше до кримінальної відповідальності не притягувався, у розшуку не перебував, обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за ознаками ст.286 ч.1 КК України, за яке передбачене максимальне покарання у вигляді обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років; враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого діяння, яке мало місце у серпні 2018 року, та яке відноситься до нетяжкого злочину відповідно положень ст.12 КК України, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, а саме письмової згоди ОСОБА_5 на звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, за відсутності будь-яких заперечень зі сторони учасників процесу, суд дійшов до висновку, що є достатньо правових підстав для задоволення клопотання, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України, кримінальне провадження закриттю за вищезазначеною статтею, так як строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ст.286 ч.1 КК України, який становить три роки у разі вчинення нетяжкого злочину на момент розгляду справи сплинув.

Крім цього, суд приймає до уваги, що в рамках даного кримінального провадження 27.03.2019 року була надана позовна заява ОСОБА_6 , який за змістом обвинувального акту був учасником дорожньо - транспортної пригоди, яке мало місце 1.08.2018 року, про стягнення на його користь з ОСОБА_5 завданої матеріальної шкоди у розмірі 69099 гривень, морального збитку у сумі 20000 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 17550 гривень.

Однак, відповідно положень ст.ст.128, 129 КПК України вищезазначений цивільний позов не підлягає вирішенню по суті, у зв`язку з прийнятим судом рішенням щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, тому суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду, разом з цим роз`яснити положення ст.128 ч.7 КПК України відповідно до яких особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Також вивченням обвинувального акту встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування здійснювалось залучення експертів для проведення авто-технічних та трансопортно - трасологічної експертиз, загальна сума витрат яких складає 9724 гривень (4290 грв., 1287 грв., 1287 грв., 2860 грв.)

За змістом 119 КПК України, суд, враховуючи майновий стан особи - (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк. У разі звільнення від їх оплати повністю або частково відповідні витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог ст.124 ч.2 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, за положеннями ст.124 КПК України стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів можливе лише при ухваленні обвинувального вироку, а в даному випадку судове рішення викладене у формі ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, також враховуючи майновий стан ОСОБА_5 , який не працевлаштований, не має постійних джерел доходів, що позбавляє його можливості відшкодувати процесуальні витрати, суд вважає за можливе вказані в обвинувальному акті судові витрати у загальній сумі 9724 грв. віднести на рахунок держави.

Разом з цим встановлено, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме автомобіль марки «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_2 (польської реєстрації), який як вбачається переданий під розписку ОСОБА_6 .

Водночас з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме автомобіль марки «Kia Shuma» реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовської реєстрації), на який ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 2.08.2018 року був накладений арешт.

За змістом ст.170 ч.1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положеннями ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Дослідивши надані прокурором матеріали, суд дійшов до висновку, що ухвала слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 2.08.2018 року про накладення арешту на тимчасове вилучене майно, а саме автомобіль марки «Kia Shuma» реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовської реєстрації), підлягає скасуванню, оскільки в подальшому потреба в застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпадає, так як всі процесуальні дії закінчені, при постановлені ухвали про закриття кримінального провадження ОСОБА_5 втрачає статус обвинуваченого, також враховуючи прийняте судом рішення щодо залишення цивільного позову без розгляду та конфіскація майна не передбачена санкцією статті, у зв`язку з чим з метою не порушення Конституційних прав громадян та реалізації права власника розпоряджатися або користуватися своїм майном, суд вважає, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для скасування арешту майна.

Матеріали кримінального провадження за №0003645 від 1.08.2018р. до обвинувального акту не долучалися, тому суд визначає місце їх зберігання в Суворовській окружній прокуратурі м. Одеси.

Керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.128-129, 284-286, 288, 369-372, 394-395 КПК України, -

Постановив:

Клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 ч.1 п.2 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження за №0003645 від 1.08.2018р. внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками ст.286 ч.1 КК України відносно ОСОБА_5 - закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення на його користь з ОСОБА_5 завданої матеріальної шкоди у розмірі 69099 гривень, морального збитку у сумі 20000 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 17550 гривень - залишити без розгляду за підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Процесуальні витрати у загальній сумі 9724 гривень (4290 грв., 1287 грв., 1287 грв., 2860 грв.), пов`язаних із залученням експертів для проведення авто-технічних та трансопортно - трасологічної експертиз під час досудового розслідування компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 2.08.2018 року, якою був накладений арешт на транспорті засоби - скасувати.

Скасувати арешт з майна, а саме автомобілю «Kia Shuma» реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовської реєстрації), яким фактично користувався ОСОБА_5 .

Речовий доказ - автомобіль марки «Nissan X-Trail» реєстраційний номер НОМЕР_2 (польської реєстрації), який переданий ОСОБА_6 вважати повернутим за належністю.

Міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 під час судового провадження не застосовувалися, тому після набрання ухвалою чинності скасуванню не підлягають.

Матеріали кримінального провадження №0003645 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1.08.2018 року зберігати в Суворовській окружній прокуратурі м. Одеси.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1