Справа № 307/502/22
Провадження № 1-кс/307/142/22
УХВАЛА

15 лютого 2022 року м.Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів клопотання старшого слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 ,погодженого з прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна,
В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному 04 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-1 КК України.
В обґрунтування клопотання посилається на те, що 04.02.2022 року близько 14:20 год., за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено незаконні ігрові апарати. В ході огляду місця події проведеного на підставі добровільної згоди адміністратора закладу ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено чотири системні блоки, зокрема: системний блок марки «HP» з серійним номером CZC0392D30; системний блок марки «Lenovo» з серійними номером R83DXDT; системний блок марки «Lenovo» з серійним номером S4FNMB3; системний блок марки «Lenovo» з серійним номером R83DXDT, які постановою старшого слідчого ОСОБА_4 , у той же день були визнані речовими доказами. Посилаючись на п. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України слідчий зазначає, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено, а у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу - протягом 48 годин після вилучення майна. Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення речових доказів, просить постановити ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 04.02.2022 року в ході огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , від гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування вищевказаними чотирма системними блоками.

В судовому засіданні прокурор та слідчий подане клопотання, з викладених підстав, підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.
Особа у фактичному володінні якої знаходиться майно, а також власник майна, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином.
Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, дослідивши матеріали поданого клопотання слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Із витягу з ЄРДР вбачається, що слідчим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 лютого 2022 року за №0000064 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-1 КК України.
Із протоколу огляду місця події від 04 лютого 2022 року, видно, що у період часу з 15 год. 58 хв. по 16 год. 30 хв., у присутності понятих, на підставі здобровільної згоди ОСОБА_5 , проведено огляд будівлі АДРЕСА_1 та в ході даного огляду виявлено та вилучено чотири системні блоки, які згідно постанови слідчого від 04 лютого 2022 року визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. (ч.5 ст. 132 КПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Як встановлено в судовому засіданні, тимчасово вилучене майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучено в ході проведення огляду приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В свою чергу, п.1 ч.2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч.1 статті 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Відповідно до ч.1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 цієї статті.
Відповідно до ч.3 ст. 233 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст.255 цього Кодексу.
Відповідно до згоди ОСОБА_5 , від 04.01.2022 року доданої до матеріалів клопотання, остання надала згоду на проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 . Проте доказів того, що ОСОБА_5 володіє відповідною будівлею до матеріалів клопотання не додано.
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 298068852 від 04 лютого 2022 року, вбачається, що власником об`єкту нерухомості: будівлі приватного стоматологічного кабінету, будівлі кафе-магазину, розташованих за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 та будівлі торгово-офісного об`єкту, розташованого за цією ж адресою, є ОСОБА_7 .
Під час розгляду клопотання, слідчий та прокурор не міг чітко повідомити в якій будівлі було проведено огляд та на яких підставах ОСОБА_5 володіє відповідною будівлею.
Відтак, слідчий суддя дійшов висновку про те, що огляд місця події, а фактично обшук будівлі розташованої в АДРЕСА_1 , було проведено слідчим без наявності для цього законних підстав, згода особи яка володіє майном на час проведення такого була відсутня зважаючи на суперечливі дані, які містяться в матеріалах клопотання, а також після проведення таких дій слідчий не звернувся до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку.
За таких обставин, у відповідності до положень ст. 233 ч. 3 КПК України, майно, що було вилучено під час огляду місця події, не може вважатись таким, що вилучено у спосіб передбачений законодавством, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.
Згідно ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Керуючись ст. 371, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 ,погодженого з прокурором Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000064 від 04 лютого 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-1 КК України - відмовити.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору, слідчому, а також надіслати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1