Справа № 504/3315/16-к
Провадження № 1-кп/504/38/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2021смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 10, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001587 від 05.09.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, українця за національністю, освіта середня (спеціальна), не одруженого, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.03.2001 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 06.02.2002 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць (01.01.2003 року звільнений по відбуттю покарання);

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

за участі прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2016 року, приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_5 перебуваючи поблизу магазину «Юлія», що розташований по вул. Набережна в с. Красносілка, біля приміщення Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, де в нього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_12 , сталася сварка з останнім, яка перейшла в бійку.В ході бійки, ОСОБА_5 з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , умисно наніс декілька ударів кулаками рук в обличчя та по тілу останнього, від яких ОСОБА_12 , упав на покриття вулиці, а ОСОБА_5 продовжуючи свій злочинний намір, продовжив наносити множинні удари ногами в область голови та тулубу ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта №2869 від 28.09.2016 року на підставі даних судово-медичної експертизи у громадянина ОСОБА_12 , 1985 року народження, та даних судово-медичної документації на нього, у нього малися наступні тілесні ушкодження: закрита травма черевної порожнини у вигляді чрезкапсульних розривів селезінки та крововиливу у черевну порожнину (700 мл. гемолізованої крові), що призвела до її видалення (спленектомії); закритий перелом кісток носа, синці повік обох очей. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися, якими могли бути руки (стиснута в кулаках кисть), ноги (у взутті) та інші предмети. Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення ОСОБА_12 у спеціалізований медичний заклад (OOKJI), та подальшої госпіталізації до стаціонару (OOKJI), і таким чином, могли бути заподіяні 02.09.2016 року. Видалення селезінки, згідно ст. 66 «б» «Таблицы процентов утраты общей трудоспособности» о «Инструкции о порядке, организации и проведения врачебностраховой экспертизы» (1986 рік), тягне за собою стійку втрату загальної працездатності в розмірі 30 %. Закрита травма черевної порожнини у вигляді чрезкапсульних розривів селезінки та крововиливу у черевну порожнину (700 мл. гемолізованої крові), що призвела до її видалення (спленектомії) не була небезпечною для життя, а викликає тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день) та стійку втрату працездатності менш ніж 1/3 та цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2., 2.2.3., 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 рік) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Закритий перелом кісток носа та синці повік обох очей не були небезпечними для життя, та викликають розлад здоров`я, строком понад 6 днів, але не більше 3 тижнів (21 день) і за цим критерієм згідно п.п. 2.2.3. і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 рік), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що дійсно 02.09.2016 року, приблизно о 23.00 годині, він, перебуваючи поблизу магазину «Юлія», що розташований по вул. Набережна в с. Красносілка, біля приміщення Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, де в нього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_12 , сталася сварка з останнім, яка перейшла в бійку.В ході бійки, він з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , умисно наніс декілька ударів кулаками рук в обличчя та по тілу останнього, від яких ОСОБА_12 , упав на покриття вулиці, а він продовжуючи свій намір, продовжив наносити множинні удари ногами в область голови та тулубу ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження.
Цивільний позов адвоката ОСОБА_11 , який подано в інтересах потерпілого ОСОБА_12 (нині померлий) про стягнення матеріальної та моральної шкоди у судовому засіданні ОСОБА_5 визнав у повному обсязі, проти його задоволення не заперечував.

У скоєному ОСОБА_5 розкаюється, докази його вини, добуті досудовим розслідуванням, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позицій.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні не заперечували проти розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_5 в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Цивільний позов адвоката ОСОБА_11 , який подано в інтересах потерпілого ОСОБА_12 (нині померлий), підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити.
Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового розгляду, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), а саме в тому, що 02.09.2016 року, приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_5 перебуваючи поблизу магазину «Юлія», що розташований по вул. Набережна в с. Красносілка, біля приміщення Красносільської сільської ради, Лиманського району Одеської області, де в нього на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до ОСОБА_12 , сталася сварка з останнім, яка перейшла в бійку. В ході бійки, ОСОБА_5 з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , умисно наніс декілька ударів кулаками рук в обличчя та по тілу останнього, від яких ОСОБА_12 , упав на покриття вулиці, а ОСОБА_5 продовжуючи свій злочинний намір, продовжив наносити множинні удари ногами в область голови та тулубу ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта № 2869 від 28.09.2016 року на підставі даних судово-медичної експертизи у громадянина ОСОБА_12 , 1985 року народження, та даних судово-медичної документації на нього, у нього малися наступні тілесні ушкодження: закрита травма черевної порожнини у вигляді чрезкапсульних розривів селезінки та крововиливу у черевну порожнину (700 мл. гемолізованої крові), що призвела до її видалення (спленектомії); закритий перелом кісток носа, синці повік обох очей. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися, якими могли бути руки (стиснута в кулаках кисть), ноги (у взутті) та інші предмети. Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення ОСОБА_12 у спеціалізований медичний заклад (OOKJI), та подальшої госпіталізації до стаціонару (OOKJI), і таким чином, могли бути заподіяні 02.09.2016 року. Видалення селезінки, згідно ст. 66 «б» «Таблицы процентов утраты общей трудоспособности» о «Инструкции о порядке, организации и проведения врачебностраховой экспертизы» (1986 рік), тягне за собою стійку втрату загальної працездатності в розмірі 30 %. Закрита травма черевної порожнини у вигляді чрезкапсульних розривів селезінки та крововиливу у черевну порожнину (700 мл. гемолізованої крові), що призвела до її видалення (спленектомії) не була небезпечною для життя, а викликає тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день) та стійку втрату працездатності менш ніж 1/3 та цим критерієм, згідно п.п. 2.2.2., 2.2.3., 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 рік) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Закритий перелом кісток носа та синці повік обох очей не були небезпечними для життя, та викликають розлад здоров`я, строком понад 6 днів, але не більше 3 тижнів (21 день) і за цим критерієм згідно п.п. 2.2.3. і 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 рік), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`ю або значну стійку втрату працездатності менше як на одну третину.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим діяння, те що воно відноситься до нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи особу винного, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, потерпілого та його представника, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Зокрема, враховуючи викладене, суд вважає, що при обранні ОСОБА_5 міри покарання у вигляді позбавлення волі, можливо застосувати дію ст. 75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Крім того, на момент розгляду кримінального провадження з дня вчинення кримінального правопорушення пройшло понад п`ять років. За таких обставин, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, оскільки, обвинувачений не надав суду свою згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, та наполягав на постановленні обвинувального вироку.

В силу вимог пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року № 12 встановлено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до КПК України таке звільнення є обов`язковим.

Згідно є ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 (нині померлий) визнав у повному обсязі, проте, при вирішенні даних вимог суд виходить з наступного:

28.11.2017 року адвокатом ОСОБА_11 було подано в інтересах потерпілого ОСОБА_12 цивільний позов в межах кримінального провадження про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 11 435 грн. та моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається зі змісту свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.12.2018 року, тобто після подачі до суду цивільного позову (28.11.2017 року).

ОСОБА_10 є батьком потерпілого ОСОБА_12 , що вбачається зі змісту витягу з держреєстру актів цивільного стану громадян № від 07.02.2020 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 10.02.2020 року ОСОБА_10 визнано потерпілим у кримінальному провадженні за № 0001587 від 05.09.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно п.п. 1, 3 до ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Матеріальна шкода заявлена до стягнення потерпілим ОСОБА_12 (нині померлий) у розмірі 11 435 грн. пов`язана з ушкодженням здоров`я, а моральна шкода у розмірі 200 000 грн. є особистим немайновим правом потерпілого.

Зі змісту наведених норм вбачається, що не всі права та обов`язки фізичної особи можуть бути успадковані, та відповідно передбачають правонаступництво.
З огляду на наведене слід звернути увагу на положення статті 1230 ЦК України, частиною 3 якої визначено, що до спадкоємця переходить право на відшкодування моральної шкоди, яке було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.
Аналізуючи зазначені норми можливо дійти висновку, що право на відшкодування моральної шкоди, може бути успадковане лише в разі, якщо фізична особа за життя отримала таке право за рішенням суду, тобто фактично така моральна шкода має бути переведена за життя спадкодавця у її матеріальне вираження, визначене судовим рішенням.
Вказане узгоджується з положеннями пункту 9 частини 2 статті 16 ЦК України, яким прямо вказано на те, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Зазначене цілком узгоджується з частиною 2 статті 26 ЦК України згідно якої фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.
Частиною 1 статті 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Статтею 269 ЦК України визначено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом.
Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту.
Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою.
Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.
Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.
Відповідно до частини 1 статті 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.
Статтею 271 ЦК України визначено, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.
Частиною 1 статті 280 ЦК України визначено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.
Частиною 1 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З системного аналізу наведених норм вбачається, що моральна шкода є невід`ємно пов`язаною з фізичною особо, оскільки полягає у психоемоційному ставленні особи до тієї чи іншої події, а отже є особистим немайновим правом, яке припиняється разом зі смертю фізичної особи, оскільки зі смертю припиняється і можливість фізичної особи сприймати будь-які обставини.
За наведених обставин, право на відшкодування моральної шкоди, яке не присуджено судовим рішенням, є особистим немайновим правом, а отже не входить до складу спадщини згідно пункту 1 частини 1 статті 1219 ЦК України, тобто заявлені позовні вимоги не входять до складу спадщини в розумінні ч. 1 ст. 1219 ЦК України, так як вони припинилися 13.12.2018 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_12 , а отже, в цивільному позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає визнання обвинуваченим ОСОБА_5 цивільного позову адвоката ОСОБА_11 , який було подано в інтересах потерпілого ОСОБА_12 (нині померлий), оскільки воно суперечить нормам діючого законодавства.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, ст.ст. 128, 129, ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1219 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового терміну ОСОБА_5 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В задоволенні цивільного позовуадвоката ОСОБА_11 , який було подано в інтересах потерпілого ОСОБА_12 (нині померлий), - відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1