Номер провадження: 11-кп/813/654/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 23.11.2021, якою під час судового розгляду кримінального провадження №0003299 від 29.08.2019 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Корсаков Сахалинської області Російської Федерації, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.01.2022, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 23.11.2021 під час судового розгляду кримінального провадження №0003299 від 29.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України було задоволено клопотання прокурора та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді у вигляді тримання під вартою строком до 22.01.2022, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що в даному кримінальному провадженні існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілих в цьому ж кримінальному провадженні, обумовлені тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватим, останній офіційно не працевлаштований.

Окрім того, суд на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачав можливості застосувати заставу відносно ОСОБА_9 оскільки злочин у вчиненні якого він обвинувачується скоєний із застосуванням насильства.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:
- судом 1-ої інстанції не взято до уваги, що в порушення вимог КПК України прокурор надав ОСОБА_9 клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час судового засідання;
- судом не враховано, що прокурором не доведено існування жодного ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України;
- поза увагою суду залишилось те, що пред`явлена ОСОБА_9 підозра необґрунтована та не підтверджена жодними доказами.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати стосовно нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Також, обвинуваченим ОСОБА_9 було надане клопотання про направлення до КДКА Одеської області для розгляду про притягнення захисника ОСОБА_10 до дисциплінарної відповідальності за неприбуття в судове засідання апеляційного суду, проте зазначене клопотання не підлягає задоволення у зв`язку із тим, що захисник ОСОБА_10 не отримала лист із повідомленням про призначення до розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_9 , апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Суворовському райсуді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0003299 від 29.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, із аналізу вищезазначених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що під час продовження строку застосування запобіжного заходу під час судового розгляду не вимагається обов`язкової наявності клопотання прокурора, суд 1-ої інстанції зобов`язаний в будь-якому випадку повторно розглянути питання доцільності продовження строку тримання особи під вартою.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо надання прокурором йому клопотання під час судового засідання, проте зауважує на тому, що таке порушення не є істотним, та таким що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу необґрунтованості повідомленої йому підозри, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.
Згідно із п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора щодо повідомлення про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Натомість, ні в апеляційній скарзі обвинуваченого, ні під час апеляційного розгляду скарги судом не встановлено, що обвинувачений або його захисник оскаржував обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_9 підозри під час досудового розслідування.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

З апеляційної скарги захисника, матеріалів кримінального провадження, а також відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що триває судовий розгляд кримінального провадження №0003299 від 29.08.2019 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Згідно ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
У п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейського Суду з прав людини визначено вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому, необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.
Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, спрямованих на власне незаконне збагачення, їх характеру, тяжкості, суспільної небезпечності, розміру спричиненої злочинами майнової шкоди, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі до 15 років із конфіскацією майна), враховуючи характеристику особи обвинуваченого, який не працевлаштований та стійких соціальних зв`язків не має, зокрема, не одружений, а також те, що на теперішній час судовий розгляд зазначеного кримінального провадження не завершений, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що обвинувачений може вдатись до спроб переховування від суду, а також незаконно впливати на свідків та потерпілих.
Також, апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадженні також існує ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, обумовлений тим, що ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні декількох злочинів корисливої направленості, в тому числі у скоєнні особливо тяжкого злочину, які відповідно до обвинувального акту вчинялись ним за короткий проміжок часу.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Разом із цим, колегія суддів знаходить слушними доводи апеляційної скарги, щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського райсуду м. Одеси від 23.11.2021, якою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України під час судового розгляду кримінального провадження по суті застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 22.01.2022, без визначення розміру застави залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України, при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4