Справа № 522/7639/21
Провадження по справі № 1-кс/522/5986/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2021 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001596 від 06.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно, а саме 1/3 часту квартири АДРЕСА_1 , що на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонивши будь-яке відчуження вказаного майна.

Відповідно до клопотань слідчого, У провадженні СВ Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 перебувають матеріали кримінального провадження внесених до ЄРДР №0001596 від 06.07.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.З ст.190 КК України, за заявою ОСОБА_5 за фактом незаконного заволодіння належного йому майном.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що 06.07.2019 до чергової частини надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що в липні 2016 року невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом обману заволоділа грошовими коштами в сумі 500 000 грн., чим спричинила матеріальний збиток ОСОБА_5 .

В ході допиту потерпілого ОСОБА_5 встановлено, що в період часу з липня 2016 року по квітень 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зловживання довірою незаконно заволодів його грошовими коштами в сумі 23560 доларів США.

В ході допиту потерпілого ОСОБА_5 , останній прямо вказав, що саме ОСОБА_4 , зловживаючи довірою шахрайським способом заволодів його грошовими коштами.

Досудовим розслідуванням встановлено: згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 257906512 від 24.05.2021 квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності частками 1/3 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

Враховуючи те, що ОСОБА_4 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , знає про наявність вказаного кримінального провадження так як був допитаний то існують реальні загрози приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна частки 1/3 квартири АДРЕСА_1 з метою уникнення подальшого відшкодування спричинених потерпілому збитків.

Враховуючи те, що слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, наявність достатніх доказів для ствердження того, що ОСОБА_4 є причетним до вчинення вказаного злочину, з метою подальшого забезпечення цивільного позову необхідне накладення арешту на частку 1/3 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою належного зберігання речових доказів виникла необхідність у накладенні арешту на тимчасово вилучене майно.

Позиція учасників судового розгляду.
Слідчий в судове засідання не з`явився.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думки учасників кримінального провадження, приходжу до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.
Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на майно.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке зазначене в клопотанні слідчого.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні відділення поліції №1 Одеського управління поліції №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження за №0001596 від 06.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

З матеріалів клопотання слідчого вбачається, що в ході допиту потерпілого ОСОБА_5 , останній прямо вказав, що саме ОСОБА_4 , зловживаючи довірою шахрайським способом заволодів його грошовими коштами.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 257906512 від 24.05.2021 квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності частками 1/3 належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

З досліджених матеріалів клопотання слідчого встановлено, що в рамках вказаного кримінального провадження цивільний позов потерпілим не заявлено.

В рамках вказанного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру, відсутній цивільний позов, на даний час немає підстав накладати арешт на вилучені предмети, речі, та документи.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , який є співвласником квартири в рамках вказаного кримінального провадження не має статусу ні потерпілого, ні підозрюваного, а є третьою особою.
Окрім цього, з клопотанням про арешт майна третьої особи мав право звернутись тільки прокурор, оскільки згідно з ч.ч. 1-3 ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.
Водночас, слідчим суддею встановлено, що у вказаному провадженні з клопотанням про арешт майна до суду звернувся старший слідчий СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , а не прокурор, як того вимагає ст. 64-2 КПК України, тобто особа, яка не наділена повноваженням щодо таких процесуальних дій.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Аналіз вище зазначених норм закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно, слід визнати необґрунтованими, клопотання визнати таким, котре подане з порушенням процедури, передбаченої ч.5 ст. 171 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме 1/3 часту квартири АДРЕСА_1 , оскільки слідчий в своєму клопотанні недостатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.

Керуючись ст. ст. 167-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про накладення арешту на на об`єкт нерухомого майна, а саме 1/3 часту квартири АДРЕСА_1 - залишити без задоволення з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
19.11.2021