Справа №523/921/22
Провадження №1-кс/523/690/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2022 року слідчий суддя Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора, захисника ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 погодженого прокурором Суворовської окружної прокуратури м. Одеси у кримінальному провадженні за №0001581 від 01.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 ч.3 КК України, про накладення арешту на майно, вилученого в ході проведення огляду,

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання слідчого, 01.12.2021 до Суворовської окружної прокуратури м. Одеси надійшла заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що державний виконавець Першого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції гр. ОСОБА_7 та головний державний виконавець Першого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_4 вимагають грошові кошти у вигляді неправомірної вигоди за узгодження, прискорення та зняття особи із реєстру боржників.

За даним фактом відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369-2 ч.3 КК України 01.12.2021 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001581.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наприкінці листопада 2021 року ОСОБА_6 діючи в інтересах ОСОБА_8 відносно якого Першим Київським відділу Державнї виконавчої служби у м.Одесі відкрито виконавче провадження щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та скасування заходів примусу винесеного в рамках зазначеного виконавчого провадження звернувся до головного державного виконавця Першого Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_4 з метою скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_8 за межі території України. Однак, ОСОБА_4 , діючи умисно, нехтуючи покладеними на нього посадовими обов`язками, усвідомлюючи кримінально-карні наслідки скоєного, вимагав у ОСОБА_6 , грошові кошти у вигляді неправомірної винагороди у розмірі 500 доларів США за вирішення зазначеного питання шляхом впливу на співробітника виконавчої служби, також повідомивши, що у разі ненадання йому неправомірної вигоди відносно ОСОБА_8 будуть застосовані відповідні санкції у вигляді нарахування виконавчого збору та штрафу за несвоєчасну сплату заборгованості, на що ОСОБА_6 був вимушений погодитися. Після цього, 17.01.2022 року 12.00 годин, ОСОБА_4 повторно повідомив про можливість вирішення зазначеного питання за надання йому неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США. 18.01.2022 року ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 в якості неправомірної вигоди 500 доларів США, після чого ОСОБА_4 був затриманий на місці скоєння злочину співробітниками правоохоронних органів.

У своєму клопотанні слідчий просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що виявлене під час вищевказаного огляду майно є доказом злочину, а також з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні захисник надав до суду витяг з державного реєстру речових прав, згідно якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_9 .

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання мотивуючи це тим, що на даний час квартира не належить підозрюваному.

Дослідивши надані матеріали додані до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є

доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши матеріали поданого клопотання, вислухавши думку участників процесу, приймаючи до уваги те, що на даний час, згідно доданого витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, дана квартира не належить підозрюваному ОСОБА_4 ,, а отже не може забезпечити спеціальну конфіскацію в разі визнання винним, не відповідає критеріям, зазначених у ст. 98 КПК України, у зв`язку з чим, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів осіб, яким належить майно, а також осіб, у фактичному володінні яких воно знаходиться, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167-169, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1