Провадження № 1-кп/522/2045/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 106 м. Одеси клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002032 від 01.03.2013 року, з правовою кваліфікацією кримінальних проступків, передбачених ст. 356, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002032 від 01.03.2013 року, з правовою кваліфікацією кримінальних проступків, передбачених ст. 356, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що 23.04.2008 року перший заступник прокурора Приморського району м. Одеси ОСОБА_6 виніс постанову про відкриття кримінальної справи №058200800.
Рішенням виконавчого комітету Центрального районної Ради народних депутатів №170 від 07.09.1989 року ОСОБА_7 надана для тимчасового проживання квартира АДРЕСА_1 .
Рішенням виконавчого комітету Центрального районної Ради народних депутатів №510 від 06.10.1989 року на підставі заяви ОСОБА_8 проживає в окремій квартирі АДРЕСА_2 та за згодою ОСОБА_7 , дозволено тимчасове проживання, до підходу черги на отримання житлового приміщення, (з пропискою по колишньому), місцем проживання ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_3 і ОСОБА_8 в кв. АДРЕСА_1 . Однак, 14.04.1997 року управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності видане ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 56,1 кв. м. Підставою для видачі свідоцтва про право власності послужила заява від 07.04.1997 року на приватизацію ОСОБА_9 , довідка про склад сім`ї, наймача ізольованої квартири і займаних ним приміщень, завірені керівником житлово-експлуатаційного управління №38 ЖЕО Центрального району м. Одеси ОСОБА_10 , а також витяг із рішення №360 виконкому Центрального районної Ради народних депутатів від 26.12.1996 року про те, що ОСОБА_11 , що проживає в одній кімнаті площею 16, 6 кв. м., квартири АДРЕСА_4 , надано квартиру АДРЕСА_5 , під підсобне приміщення загальною площею 24,2 кв. м. Згідно інформації отриманої з департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 17.04.2008 року №482-01-07 вбачається, що рішення Центральної районної Ради народних депутатів № 360 від 26.12.1996 року або 26.07.1996 року не існує. Існує рішення Центральної районної Ради народних депутатів № 360 від 25.04.1996 року «Про передачі під підсобне приміщення нежитлового фонду» проте, в ньому відсутні дані про приєднання до квартири АДРЕСА_3 займаної ОСОБА_9 під підсобне колишньої квартири АДРЕСА_1 . Крім того, в своєму поясненні ОСОБА_10 вказала, що станом на квітень 1997 року вона не працювала начальником ЖЕУ №38 Центрального району м. Одеси, а працювала старшим майстром. Вона не підписувала документи на приватизацію квартири АДРЕСА_2 .
25.01.2014 року до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області надійшла заява гр. ОСОБА_7 , який проживав за адресою: АДРЕСА_6 , в якій він просив вжити заходів до невстановленої особи, яка самовільно зайняла квартиру АДРЕСА_1 .
20.11.2015 року надійшов рапорт СВ Сільченка, зареєстрований в ЖЄО №3292 з приводу того, що під час проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002032 від 01.03.2013 року встановлено факт підробки документів.
В ході досудового розслідування проведено слідчі-розшукові дії направлені на розкриття злочину, однак встановити причетну до вчинення вказаного кримінального проступку особу не вдалося можливим. Повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадженні не здійснювалось, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився. Тобто, є підстави для закриття кримінального провадження відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти закриття кримінального провадження. Крім того, зазначила, що слідчими не в повній мірі вичерпано можливості встановити особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення. Більше того, вона надавала їм документи, які прямо вказують на особу, яка це вчинила, однак слідчі постійно ігнорували надані нею документи та її версію не перевірили. Також не було проведено жодної експертизи, зокрема почеркознавчої експертизи паспортистки ОСОБА_12 ОСОБА_5 надала відповідь Відділу дізнання ГУНП в Одеській області від 11.08.2021 року, з якої вбачається, що сектором дізнання ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002032, в той час як дані матеріали кримінального провадження №0002032 від 01.03.2013 року надійшли до суду 18.06.2021 року для розгляду клопотання прокурора про закриття кримінального провадження.
З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що робота органу, який проводив слідство у даному кримінальному провадженні, за увесь час, починаючи з 2008 року, зводилась лише до допиту потерпілих та свідків. Також, до суду направлені не всі матеріали кримінального провадження №0002032 від 01.03.2013 року.
Розглянувши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, враховуючи думку прокурора, потерпілої, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вищевказаного клопотання прокурора, виходячи з такого.
В провадженні сектору дізнання відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувало кримінальне провадження №0002032 від 01.03.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 356, ч. 4 ст. 358 КК України, яке мало місце 23.04.2008 року.
В судову засіданні потерпіла вказала, що до суду направлені не всі томи матеріалів кримінального провадження, жодна експертиза проведена не була, а направлені до суду матеріали в основному містять лише протоколи допитів потерпілого та свідків. Крім того, надала відповідь Відділу дізнання ГУНП в Одеській області від 11.08.2021 року, з якого вбачається, що сектором дізнання ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002032
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що на даний час закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, а винну особу не встановлено, тому просила подане клопотання задовольнити.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, полягає у тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Публічність, згідно ст. 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Статтею 356 КК України (в редакції діючій на час вчинення кримінального правопорушення), визначено, щосамоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до трьох місяців.

Частиною 1 ст. 358 КК України (в редакції діючій на час вчинення кримінального правопорушення), визначено, щопідроблення посвідчення або іншого документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його як підроблювачем, так і іншою особою, або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, а так само інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут караються штрафом до сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Частиною 4 ст. 358 КК України (в редакції діючій на час вчинення кримінального правопорушення), визначено, щовикористання завідомо підробленого документа карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції діючій на час вчинення кримінального правопорушення), злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання. Таким чином, кримінальні правопорушення, передбачені ст. 356, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, є злочинами невеликої тяжкості.
В силу п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції діючій на час вчинення кримінальних правопорушень) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.
Встановлено, що закриття кримінального провадження це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Отже, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження та оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті.
Згідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Перерив строку давності відбувається як через ухилення від слідства та суду, а також через вчинення особою до закінчення зазначених строків, хоча б одного нового злочину.
Вимоги, якими держава обмежує свої повноваження щодо кримінального переслідування осіб, які вчинили злочини, носять індивідуальний характер, оскільки окрім перебігу часу вимагається не ухилення від слідства та суду, а також невчинення нового злочину, що неможливо виконати, якщо особа чи особи, які вчинили злочин, не встановлені.
Досудове розслідування не може вважатися повним, а закриття кримінального провадження буде суперечити зазначеним вище завданням та засадам кримінального провадження, якщо не буде дотримано вказаних вимог.
Рішення про закриття кримінального провадження можливе після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29.01.2015 року, п. 65) для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.
В п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, зазначено, що державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності.
Суд, не зважаючи на закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, вважає, що органом досудового розслідування не вжито всіх дії, направлених на встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що органом досудового розслідування не вжито всіх дій направлених на встановлення всіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення та встановлення особи, яка його вчинила.
Суд, дослідивши обставини даного кримінального провадження, безпосередньо дослідивши і оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази, які стосуються цього провадження у їх сукупності, встановив порушення кримінального процесуального закону, які допустив орган досудового розслідування, та жодних слідчих дій у даному кримінальному провадженні окрім допиту потерпілого та свідків не здійснювалось, необхідних експертиз не проводилось, що дає підстави суду зробити висновок про поверховість, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, тому суд вважає, що відсутні правові підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
На підставі ст. 49 КК України, керуючись ст. 283-288, 314, 372, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002032 від 01.03.2013 року, з правовою кваліфікацією кримінальних проступків, передбачених ст. 356, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002032 від 01.03.2013 року, з правовою кваліфікацією кримінальних проступків, передбачених ст. 356, ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, повернути до сектору дізнання відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області для проведення досудового розслідування.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1