Номер провадження: 11-сс/813/1473/21
Номер справи місцевого суду: 504/3484/21 1-кс/504/941/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000921 від 02 червня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 20 листопада 2021 року включно.

Також, зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_7 , адвоката підозрюваного ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, а слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Захисник вважає, що слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте є підстави для іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою.

Апелянт також наголошує на тому, що при затриманні ОСОБА_7 порушено його права, при цьому, причетність останнього до обставин інкримінованих кримінальних правопорушень не доведена.

На думку захисника, суд першої інстанції не врахував, що підозрюваний неофіційно працевлаштований, раніше не судимий, перебуває у незареєстрованому шлюбі, має вищу освіту.

Апелянт стверджує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України та встановлені слідчим суддею, необґрунтовані.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури ОСОБА_9 надіслав до апеляційного суду клопотання про розгляд апеляційної скарги захисника без участі прокурора. При цьому заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали за клопотанням слідчого та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 20 серпня 2021 року він, разом з ОСОБА_10 зустрілися з ОСОБА_11 під час якої, нанесли останньому тілесні ушкодження та вимагали написання боргової розписки на 7000 доларів США.

Далі, 22 вересня 2021 року ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 за попередньо змовою групою осіб, з метою вимагання з ОСОБА_11 неіснуючої матеріальної заборгованості, зустрілись з останнім на проспекті Миру в м. Южне, Одеської області, під час якої вимагали від ОСОБА_11 сплати неіснуючого боргу в сумі 5000 доларів США. Вимагаючи неіснуючий борг ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_14 нанесли ОСОБА_11 численні тілесні ушкодження, та помістили останнього в багажне відділення транспортного засобу марки «Toyota Avensis» сірого кольору з номерами іноземної реєстрації та намагалися вивезти за межі міста Южне.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що

22 вересня 2021 року о 17:00 годин у ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_14 , з корисливих мотивів, виник злочинний умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 з метою вимагання в останнього неіснуючої матеріальної заборгованості.

В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_14 , перебуваючи на пустирі біля в`їзду до м. Южне Одеської області, завдали кілька ударів потерпілому ОСОБА_11 в різні частини тіла, після чого, із застосуванням фізичного насильства, помістили до багажного відділення автомобіля марки «Toyota Avensis» сірого кольору з номерами іноземної реєстрації, під керуванням ОСОБА_14 , після чого направились до м. Южне Одеської області, де були затримані працівниками правоохоронних органів.

24 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 20 листопада 2021 року, без визначення розміру застави.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_11 від 03.09.2021; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 22.09.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 03.09.2021; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 03.09.2021; протокол затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 від 22.09.2021; протоколом обшуку від 22.09.2021; іншими матеріалами кримінального провадження №0000921 в їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, в тому числі тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується також тим, що ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, у зв`язку з чим має об`єктивну можливість з метою уникнення покарання виїхати за межі України.

Крім того, ОСОБА_7 незаконно перебуває на території України, не має реєстрації та постійного місця проживання.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 нібито втратив паспорт, не підтверджується жодними доказами.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_7 місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що, перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність та вчиняти корисливі злочини проти власності.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілого та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Тверджень захисника про наявність на утриманні ОСОБА_7 матері похилого віку та молодшої сестри, які проживають в республіці Вірменія, не підтверджується жодними доказами.

Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_7 був затриманий на 26 хвилин пізніше, ніж інші підозрювані, жодним чином не доводить його непричетність до вчинення злочинів.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на обставини злочинів, вчинення яких інкримінується ОСОБА_7 , а саме: що він, за попередньою змовою групою осіб вимагав від потерпілого неіснуючої матеріальної заборгованості та в подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, разом з ОСОБА_10 ОСОБА_14 , та ОСОБА_14 , завдали кілька ударів потерпілому в різні частини тіла, після чого, із застосуванням фізичного насильства, помістили його до багажного відділення автомобіля.
Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Апеляційний суд ураховує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, перебуває у незареєстрованому шлюбі, має вищу освіту, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, а також обставини злочинів, які були вчинені із застосуванням насильства, апеляційний суд вважає необгрунтованими вимоги апеляційної скарги захисника про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 вересня 2021 року, якою до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 20 листопада 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4