У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :

З внесеного клопотання, яке погоджено з прокурором та матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2014 року розпочато досудове розслідування на підставі відомостей, опублікованих в інтернет-виданні «Трибуна» щодо можливої незаконної приватизації нежитлової будівлі загальною площею 333,3 квадратних метри, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну 50 317 гривень.

Наразі органом досудового розслідування з`ясовано, що у 2014 році через аукціон відповідальними особами Чопської міської ради Закарпатської області реалізовано 4 об`єкти комунальної власності, а саме: 1) нежитлову будівлю загальною площею 333,3 квадратних метри, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ціну 50 317 гривень; 2) нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 37,3 квадратних метрів, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за ціну 41 864 гривні; 3) нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за ціну 87 401 гривня; 4) нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , за ціну 45 468 гривень.

04 липня 2013 року рішенням дев`ятнадцятої сесії шостого скликання Чопської міської ради Закарпатської області № 11 «Про затвердження Програми приватизації міста Чопа на 2013-2014 роки» затверджено Програму приватизації міста Чопа на 2013-2014 роки, на виконання якої у 2014 році проведено відчуження, можливо за заниженою вартістю, об`єктів нерухомого майна, що перебували у комунальній власності, та надано згоду на відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста шляхом проведення аукціону (у тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни).

10 липня 2013 року у місті Чопі Закарпатської області відбулося засідання комісії з відчуження комунального майна Чопської міської ради Закарпатської області у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , учасники якого вирішили інформаційне оголошення про проведення конкурсу з відбору суб`єктів оціночної діяльності опублікувати в друкованому засобі масової інформації «Новини Закарпаття» із зазначенням всієї необхідної інформації відповідно до чинного законодавства та визначити датою проведення конкурсу 20 серпня 2013 року.

20 серпня 2013 року у місті Чопі Закарпатської області відбулося засідання комісії з відчуження комунального майна Чопської міської ради Закарпатської області у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , учасники якого вирішили переможцем конкурсного відбору суб`єктів оціночної діяльності, які будуть залучені до проведення незалежної оцінки суб`єктів нерухомості, а саме: 1) нежитлової будівлі загальною площею 5,5 квадратних метри, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; 2) нежитлової будівлі загальною площею 333,3 квадратних метри, розташованої за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Молодіжна, 9а; 3) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 37,3 квадратних метрів, розташованого за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Берег, 18/2; 4) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 104,1 квадратні метри, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 ; 5) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; 6) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , визначити ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

29 листопада 2013 року рішенням двадцять третьої сесії шостого скликання Чопської міської ради Закарпатської області № 7 «Про затвердження висновку про вартість об`єкта приватизації» затверджено висновок про вартість об`єктів приватизації, які підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні (без встановлення вартості земельних ділянок), відповідно до якого встановлено вартість об`єктів нерухомості, а саме: 1) нежитлової будівлі загальною площею 5, 5 квадратних метри, що розташована за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Туряниці, 2, 3 825 гривень; 2) нежитлової будівлі загальною площею 333,3 квадратних метри, розташованої за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Молодіжна, 9а, 45 742 гривні; 3) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 37,3 квадратних метрів, розташованого за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Берег, 18/2, 38 058 гривень; 4) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 104,1 квадратні метри, розташованого за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Берег, 18/3, 127 850 гривень; 5) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташованого за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Берег, 18/4, 79 455 гривень; 6) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташованого за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Берег, 18/5, 41 334 гривень.

Водночас жодного рішення (дій) з метою відбору суб`єктів оціночної діяльності для здійснення незалежної оцінки земельних ділянки, на яких розташовані вказані вище об`єкти нерухомого майна, що підлягали подальшій реалізації, а також оголошення нового конкурсу на суб`єкта оціночної діяльності нерухомого майна службовими (посадовими) особами Чопської міської ради Закарпатської області не прийнято (не вчинено).

26 грудня 2013 року рішенням двадцять п`ятої сесії шостого скликання Чопської міської ради Закарпатської області № 5 «Про приватизацію об`єктів комунальної власності шляхом продажу їх на аукціоні» надано дозвіл на приватизацію об`єктів комунальної власності, в саме: 1) нежитлової будівлі загальною площею 5,5 квадратних метри, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ; 2) нежитлової будівлі загальною площею 333,3 квадратних метри, розташованої за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Молодіжна, 9а; 3) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 37,3 квадратних метрів, розташованого за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Берег, 18/2; 4) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташованого за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Берег, 18/4; 5) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташованого за адресою: Закарпатська область, місто Чоп, вулиця Берег, 18/5, на конкурентних засадах шляхом продажу їх на аукціоні.

При цьому вищевказаним рішенням доручено: філії «Закарпатський аукціонний центр» ПАТ «Державна акціонерна компанія «Національна мережа аукціонних центрів» проведення аукціону, міському голові ОСОБА_12 укласти договір з вказаною філією про реалізацію майна на аукціоні та договір купівлі продажу.

13 лютого 2014 року у місті Ужгороді відбувся аукціон з продажу нерухомого майна комунальної власності, внаслідок проведення якого покупцем (переможцем аукціону) визнано: 1) щодо нежитлової будівлі загальною площею 333,3 квадратних метри, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_13 (ціна продажу майна становить 50 317 гривень); 2) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 37,3 квадратних метрів, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_14 (ціна продажу майна становить 41 864 гривні); 3) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_14 (ціна продажу майна становить 87 401 гривня); 4) нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_14 (ціна продажу майна становить 45 468 гривень).

Клопотання слідчого мотивоване тим, що об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 37,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на думку сторони обвинувачення, містять відомості, які можуть бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі можуть бути предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій, вбачаються підстави для арешту вказаного майна.

Згідно з відомостями, зазначеними в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (інформаційні довідки № 188273203 від 11 листопада 2019 року, № 188273367 від 11 листопада 2019 року, № 188273288 від 11 листопада 2019 року), об`єкти нерухомого майна, а саме: нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 37,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , належать на праві приватної власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України: серія НОМЕР_2 , виданий 09 лютого 2008 року Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області).

Слідчий зазначає, що вказане клопотання подається задля забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

На підставі наведеного слідчий просить :

1. Накласти арешт на майно, а саме на: нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 37,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України: серія НОМЕР_2 , виданий 09 лютого 2008 року Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області).

2. Заборонити використання та розпоряджання нежитловим вбудованим приміщенням загальною площею 37,3 квадратні метри, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , нежитловим вбудованим приміщенням загальною площею 74 квадратні метри, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , нежитловим вбудованим приміщенням загальною площею 36,3 квадратні метри, розташованим за адресою: АДРЕСА_4 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_14 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України: серія НОМЕР_2 , виданий 09 лютого 2008 року Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області).

Слідчий на розгляд даного клопотання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій просить розгляд даного подання провести за його відсутності.
Інші учасники судового провадження повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення не надходила, їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання приходжу до наступного висновку.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Слідчим суддею встановлено, що Ужгородським РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000631 від 16.05.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Слідчий в клопотанні посилається на те, що вказані об`єкти нерухомості відповідають критеріям у ст. 98 КПК України, з метою їх збереження просить суд накласти на них арешт.
Разом з тим, слідчим, в порушення вимог вказаних статей, не надано слідчому судді жодного доказу на підтвердження тих обставин, що вказані в клопотанні нежитлові будівлі, є речовим доказом.
Також, не зважаючи на значний час здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню 0000631 від 16.05.2014 року, жодній особі не оголошено про підозру
В клопотанні слідчий та прокурор посилаються на норми ст. 170 КПК України, але не вказує яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідають вказане у клопотанні майно та не обґрунтовують з якою метою необхідно накласти арешт.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Частина 6 статті 9 КПК України визначає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження.
Статтями 7,16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.
Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження,у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вимога щодо забезпечення балансу між приватним та публічним інтересом слідує власне зі структури статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема,вживаючи будь-яких заходів, у тому числі заходів з позбавлення особи її майна, держава повинна подбати про забезпечення при цьому відповідного пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються для цього, і метою, що ставиться.
Зі змісту наведеного, вбачається, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються щодо обмеження права власності та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування.
Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту
З огляду на викладене слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено, що майно, про арешт якого ставиться питання, має значення доказу в даному кримінальному провадженні і підпадає під критерії, визначені у ст. 98 КПК України, зокрема, не обґрунтовано в достатній мірі, що воно є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, і які інші відомості можна отримати за його допомогою, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000631 від 16.05.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України,
Також стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, визначених у абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце, як і не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні внесеного клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170, 171, 172, 173, 175, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 37,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 74 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 36,3 квадратні метри, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_14 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1