Провадження №1-кп/761/323/2021
В И Р О К
Іменем України

12 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 420 171 1003 300 000 41 від 18.04.2017, у якому

гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Обухів Київської області, громадянин України, українець, з вищою освітою, підполковник запасу Держспецзв`язку, працює директором ТОВ «Сойбер Дефенс ЛАБ», у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 (в ред. Закону України від 13.05.2014 № 1261 VII) КК України,

у с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив низку кримінальних правопорушень проти чужої власності та у сфері службової діяльності за нижченаведених обставин.

Наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 16.01.2013 № 21-ос ОСОБА_9 призначено начальником Державного центру захисту інформаційно-телекомунікаційних систем Держспецзв`язку.

Наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 30.04.2015 № 242 Державний центр перейменовано в Державний центр кіберзахисту та протидії кіберзагрозам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі Державний центр) .

Згідно з п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.7 Положення про Державний центр (затв. наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 08.02.2013 № 60), Державний центр є державним закладом, що забезпечує виконання завдань, покладених на Держспецзв`язок у сфері захисту державних інформаційних ресурсів у інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, а також створення, розвитку, забезпечення функціонування та безпеки Національної системи конфіденційного зв`язку; Державний центр є бюджетною установою, заснованою на державній власності, що належить до структури Держспецзв`язку, є юридичною особою публічного права; майно Державного центру є державною власністю, що закріплюється за ним на праві оперативного управління.

Відповідно до розділу VI Положення про Державний центр ОСОБА_9 , як начальник Державного центру, очолює дану бюджетну установу, здійснює керівництво його (Державного центру) діяльністю, діє від його імені та видає доручення на представництво інтересів Державного центру, організовує та контролює роботу начальницького складу та працівників ввіреного Державного центру, відкриває в органах Державного казначейства України та в установах банків рахунки, має право першого підпису на фінансових, банківських та інших документах, призначає та звільняє осіб начальницького складу та працівників Державного центру, забезпечує дотримання дисципліни та законності в діяльності Державного центру, застосовує заохочення та накладає дисциплінарні стягнення, у зв`язку з цим уповноважений на виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Таким чином, ОСОБА_9 відповідно до п. 1 Примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

12 травня 2014 року наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 14/ДСК-В начальника Державного центру підполковника Держспецзв`язку ОСОБА_9 відряджено до м. Відень (Республіка Австрія) у період з 14 по 16 травня 2014 року.

Для організації вказаного службового відрядження 08 травня 2014 року ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Городецького, 4, придбав в офісі ПАТ «КИЙ АВІА» авіаквитки за маршрутом «Київ-Відень-Київ», вартістю 6382,00 грн. 14 травня 2014 року Державний центр перерахував ОСОБА_9 на його особистий зарплатний рахунок грошові кошти на відрядження.

21 травня 2014 року, після повернення з вказаного відрядження ОСОБА_9 , як службова особа начальник Державного центру, який наділений правом першого підпису фінансових, банківських та інших документів, перебуваючи в Державному центрі, за адресою м. Київ, вул. Мельникова, 83-Б , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, яке йому ввірене, шляхом зловживання своїм службовим становищем, склав та підписав завідомо підроблений офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт, № 4 (затв. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2013 № 845), про сплату ним за авіаквитки за маршрутом «Київ-Відень-Київ» коштів у сумі 7900,00 грн.

Зазначений звіт він, будучи начальником Державного центру, діючи з тих же мотивів та метою, передав на підпис для затвердження заступнику начальника Державного центру ОСОБА_10 та до фінансово-економічного сектору Державного центру.

На підставі завідомо неправдивого звіту про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт, від 21 травня 2014 року № 4, фінансово-економічним сектором Державного центру ОСОБА_9 нараховано компенсацію за авіаквитки за маршрутом «Київ-Відень-Київ» у сумі 7900,00 грн., які 14 травня 2014 року були перераховані на його особистий зарплатний рахунок, внаслідок чого ОСОБА_9 заволодів чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, а саме бюджетними коштами у сумі 1518,00 грн., чим завдав майнову шкоду Державному центру на вказану суму.

29 вересня 2014 року наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 53-В начальника Державного центру підполковника Держспецзв`язку ОСОБА_9 відряджено до м. Відень (Республіка Австрія) у період з 9 по 11 жовтня 2014 року.

Для організації вказаного відрядження 7 жовтня 2014 року ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Городецького, 4, придбав у офісі ПАТ «КИЙ АВІА» авіаквитки за маршрутом «Київ-Відень-Київ» вартістю 6057,00 грн. Цього ж дня Державний центр перерахував ОСОБА_9 на його особистий зарплатний рахунок грошові кошти на відрядження.

14 жовтня 2014 року, після повернення з указаного відрядження, ОСОБА_9 , будучи службовою особою начальником Державного центру, який наділений правом першого підпису фінансових, банківських та інших документів, перебуваючи в Державному центрі, за адресою м. Київ, вул. Мельникова, 83Б, діючи повторно, умисно, з корисливх мотивів, шляхом зловживання своїм службовим становищем, склав та підписав завідомо підроблений офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт, № 18 ( затв. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2013 № 845), про сплату ним за авіаквитки за маршрутом «Київ-Відень-Київ» грошових коштв у сумі 7990,00 грн.

Зазначений звіт він, будучи начальником Державного центру, діючи повторно, з тих же мотивів та метою, використав шляхом передачі на підпис для затвердження заступнику начальника Державного центру ОСОБА_10 та до фінансово-економічного сектору Державного центру.

На підставі завідомо неправдивого звіту про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт, від 14 жовтня 2014 року № 18, фінансово-економічним сектором Державного центру, який підпорядковується ОСОБА_9 , останньому нараховано компенсацію за авіаквитки за маршрутом «Київ-Відень-Київ» у сумі 7990,00 грн., які 7 жовтня 2014 року перераховано на його особистий зарплатний рахунок, внаслідок чого ОСОБА_9 повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання свої службовим становищем, а саме грошовими коштами у сумі 1 933,00 грн., чим завдав майнову шкоду Державному центру на вказану суму.

17 грудня 2014 року наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 87-В начальника Державного центру підполковника Держспецзв`язку ОСОБА_9 відряджено до м. Вашингтон (США) у період з 21 по 25 грудня 2014 року.

Для організації вказаного відрядження 16 грудня 2014 року ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Городецького, 4, придбав у офісі ПАТ «КИЙ АВІА» авіаквитки за маршрутом Київ-Франкфурт-Вашингтон-Вашингтон-Київ вартістю 20 169,00 грн. та сплатив за послуги страхування 127,65 грн.

26 грудня 2014 року, після повернення з указаного відрядження,

ОСОБА_9 , будучи службовою особою начальником Державного центру, який наділеним правом першого підпису фінансових, банківських та інших документів, перебуваючи в Державному центрі, за адресою м. Київ, вул. Мельникова, 83-Б, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, склав та підписав завідомо підроблений офіційний документ - звіт про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт, № 35 (затв. Наказом Міністерства доходів і зборів України від 24.12.2013 № 845) про сплату ним за авіаквитки за маршрутом «Київ-Франкфурт-Вашингтон-Вашингтон-Київ» 24 896,65 грн.

Після цього, будучи службовою особою, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, як начальник Державного центру, затвердив вищезазначений завідомо підроблений офіційний документ. Зазначений звіт він, діючи з корисливих мотивів, повторно, передав до фінансово-економічного сектору Державного центру для оплати. На підставі завідомо неправдивого звіту про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт, від 26 грудня 2014 року № 35, фінансово-економічним сектором Державного центру

ОСОБА_9 нараховано компенсацію за авіаквитки за маршрутом «Київ Франкфурт Вашингтон Вашингтон -Київ» у сумі 24 896,65 грн. та 5 березня 2015 року вказана сума коштів перерахована на його особистий зарплатний рахунок, внаслідок чого ОСОБА_9 , повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, а саме державними коштами у сумі 4600,00 грн., чим завдав майнову шкоду Державному центру на вказану суму.

Таким чином, обвинувачений своїми умисними діями спричинив Державному центру матеріальної шкоди на загальну суму 8 051, 00 грн.

Будучи допитаним судом, обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини не визнав та пояснив, що будь-якого наміру заволодіти грошовими коштами у нього не було. За практикою, що склалася, він нерідко для придбання авіаквитків для відрядження використовував власні кошти з їх подальшим відшкодуванням установою, де він працював.

Зокрема, щодо придбання у травні 2014 року квитків до м. Відень обвинувачений пояснив, що через тривалу та громіздку процедуру узгодження закордонних відряджень він прийняв рішення заплатити за авіаквитки з власних коштів. Для цього отримав в ПАТ «КИЙ АВІА» рахунок-фактуру. Однак у вечорі того ж дня, коли він викуповував квитки, їх ціна виявилася меншою, ніж та, що зазначалася у рахунку-фактурі. Після відрядження він надав до бухгалтерії усі необхідні документи.

Обвинувачений наполягав, що завжди надавав до бухгалтерії електронні квитки, однак чому вони не долучалися до звітів йому невідомо.

Звіти про використання ним коштів за надими ним документами готували працівники бухгалтерії, оскільки обвинувачений їм довіряв, він лише підписував ці звіти.

На думку обвинуваченого, саме на працівниках бухгалтерії лежить відповідальність за правильність зазначених у звіті даних, оскільки саме ці особи мають перевіряти обґрунтованість зазначених у звіті даних.

За наслідками виявлених Фінансовою інспекцією порушень він відшкодував усю суму, зазначену в Акті перевірки. У зв`язку з цим просив його виправдати.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, оскільки вина останнього у вчиненні інкримінованих йому дій доведена сукупністю досліджених судом доказів, у тому числі документами, висновками судових експертів, показаннями свідків.

Так, відповідно до Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 21.05.2014 № 4, наданого ОСОБА_9 до фінансового підрозділу Державного центру, обвинуваченим витрачено коштів на загальну суму 11 891, 20 грн., у тому числі 7 900, 00 грн. на придбання авіаквитків відповідно до рахунку-фактури № 3-25343 ПАТ «КИЙ АВІА». (т.2 а.с. 6)

Згідно з отриманим ОСОБА_9 від менеджера з продажу ПАТ «КИЙ АВІА» ОСОБА_11 рахунком-фактурою № 3-25343 від 08.05.2014 вартість авіаквитка за маршрутом Київ-Відень-Київ з датами польоту 14.05.2014 та 16.05.2014 становила 7 900, 00 грн. (т.2 а.с.11)

Згідно зі Звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 14.10.2014 № 18, який наданий обвинуваченим, останнім відповідно до рахунку-фактури ПАТ «КИЙ АВІА» № 3-26702 на придбання авіаквитка за маршрутом Київ-Відень-Київ витрачено 7 990, 00 грн. (т. 2 а.с.14)

Вартість квитків за вказаним маршрутом з датами польоту 09.10.2014 та 11.10.2014 підтверджується виписаним менеджером ОСОБА_12 на ім`я ОСОБА_9 рахунком-фактурою від 08.10.2014 № 3-26702. (т.2 а.с. 16)

Звітом ОСОБА_9 про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 26.12.2014 № 31 вартість авіаквитків Київ-Франкфурт-Вашингтон-Вашингтон-Київ згідно з рахунком-фактурою ПАТ «КИЙ АВІА» № 3-26703 становила 24 896, 65 грн. (т.2 а.с. 17)

У той же час, вилучена у ОСОБА_9 під час обшуку квитанція № ПН 1367 свідчить, що обвинуваченим на рахунок ПАТ «КИЙ АВІА» 16.12.2014 як плата за авіаквитки сплачені кошти у сумі 20 169, 00 грн. (т.2 а.с. 33)

Крім того, долученими до матеріалів судової справи виписками по особовим рахункам ПАТ «КИЙ АВІА» підтверджується, що обвинуваченим 08.10.2014 за придбання авіаквитків сплачено 6 057, 00 грн., 16.12.2014 як плата за авіаквитки сплачено 20 169, 00 грн. (т.2 а.с. 60-61)

Як свідчить висновок від 15.03.2017 № 226/1 судового експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України ОСОБА_13 підпис у графі «підпис підзвітної особи» Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 21.05.2014 № 4, , підпис у графі «підпис підзвітної особи» Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 14.10.2014 № 18, підпис у графі «підпис підзвітної особи» Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 26.12.2014 № 31 виконані ОСОБА_9 ; підпис у графі «Підпис клієнта» квитанції POS-терміналу № 3/78 від 08.05.2014 виконаний ОСОБА_9 (т.2 а.с.137-140)

Позаплановою цільовою перевіркою щодо оформлення та оплати закордонних відряджень ОСОБА_9 , яка проведена на підставі наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 12.01.2017 № 23, встановлено, що у Звіті про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 21.05.2014 № 4 ОСОБА_9 зазначені витрати на придбання квитків до м. Відня на суму 7 900, 00 грн.

Даний звіт складений ОСОБА_9 21.05.2014, перевірено провідним бухгалтером фінансово-економічного відділу ДЦЗ ІТС Держспецзв`язку ОСОБА_14 , затверджено заступником начальника ДЦЗ ІТС Держспецзв`язку ОСОБА_10 .

До звіту як підтверджуючий документ суми витрат наданий рахунок-фактура ПАТ «КИЙ АВІА» від 08.05.2014 № З-25343.

На підставі наданого Звіту провідним бухгалтером ОСОБА_14 було прийнято підтверджуючі документи понесених ОСОБА_9 витрат на оплату проїзду до місця відрядження, чим порушено п.12 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження, а саме прийнято підтверджуючі документи без оригінала розрахункового або платіжного документа, що підтверджує здійснення розрахункової операції у готівковій чи безготівковій формі.

Згідно з листом ПАТ «КИЙ АВІА» від 15.11.2016 № 2-1-2016 рахунок-фактура від 08.05.2014 № З-25343 на придбання авіаквитків ОСОБА_9 до м. Відня на суму 7 900, 00 грн. виставлений помилково та анульований, фактична вартість авіаквитків складає 6 382, 00 грн.

У Звіті про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 14.10.2014 № 18 до м. Відня (Республіка Австрія) ОСОБА_9 зазначені витрати на придбання авіаквитків на суму 7 990, 00 грн.

До Звіту на підтвердження витрат долучений рахунок-фактура ПАТ «КИЙ АВІА» від 08.10.2014 № З-26702.

На підставі наданого Звіту начальником фінансово-економічного відділу ОСОБА_15 було прийнято підтверджуючі документи понесених ОСОБА_9 витрат на оплату проїзду до місця відрядження, чим порушено п.12 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження, а саме прийнято підтверджуючі документи без оригінала розрахункового або платіжного документа, що підтверджує здійснення розрахункової операції у готівковій чи безготівковій формі.

Відповідно до листа ПАТ «КИЙ АВІА» від 15.11.2016 № 2-1-2016 рахунок-фактура від 08.10.2014 № З-26702 на придбання авіаквитків ОСОБА_9 до м. Відня на суму 7 990, 00 грн. виставлений помилково та анульований, фактична вартість авіаквитків складає 6 057, 00 грн.

У Звіті про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 26.12.2014 № 31 до м. Вашингтон (США) ОСОБА_9 зазначені витрати на придбання авіаквитків до м. Вашингтон через м. Франкфурт на суму 24 896, 65 грн.

До Звіту на підтвердження витрат долучений рахунок-фактура ПАТ «КИЙ АВІА» від 16.12.2014 № З-27507 на суму 24 769, 00.

На підставі наданого Звіту провідним бухгалтером фінансово-економічного відділу ОСОБА_16 було прийнято підтверджуючі документи понесених ОСОБА_9 витрат на оплату проїзду до місця відрядження, чим порушено п.12 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження, а саме прийнято підтверджуючі документи без оригінала розрахункового або платіжного документа, що підтверджує здійснення розрахункової операції у готівковій чи безготівковій формі.

Відповідно до листа ПАТ «КИЙ АВІА» від 15.11.2016 № 2-1-2016 рахунок-фактура від 16.12.2014 № З-27507 на придбання авіаквитків ОСОБА_9 до м. Вашингтон на суму 24 769, 00 грн. виставлений помилково та анульований, фактична вартість авіаквитків складає 20 169, 00 грн.

Відповідно до висновку від 03.04.2017 № 40/7 судового експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України ОСОБА_17 розмір матеріальної шкоди (збитків), встановленої довідкою про результати проведення позапланової цільової перевірки щодо оформлення та оплати закордонних відряджень ОСОБА_9 № 17/02-198 від 30.01.2017, спричиненої внаслідок подання ОСОБА_9 звітів про використання коштів, виданих у відрядження або під звіт, № 4 від 21.05.2014, № 18 від 14.10.2014, № 31 від 26.12.2014 із завищеними сумами, витраченими на придбання авіаквитків, документально підтверджується у сумі 8 178, 65 грн.

Допитаний судом експерт ОСОБА_17 показав, що судова економічна експертиза у цій справі проведена на підставі авансових звітів, квитанцій про сплату, роздруківок електронних квитків, ним досліджувався розмір завданої шкоди. На переконання експерта, рахунок-фактура не є первинним бухгалтерським документом через те, що не підтверджує фактичного здійснення платіжної операції.

Долученими до листа ПАТ «КИЙ АВІА» від 15.11.2016 № 2-1-2016 документами підтверджується фактична вартість придбаних обвинуваченим авіаквитків.

Так, згідно з електронним квитком № НОМЕР_1 вартість авіаквитка за маршрутом Київ-Відень-Київ з днями вильотів 14 та 16 травня 2014 року становила 6 382, 00 грн.

Електронним квитком № НОМЕР_2 , виданим на ім`я ОСОБА_9 , підтверджується вартість польоту за маршрутом Київ-Відень-Київ з днями вильотів 09 та 11 жовтня 2014 року становила 6 057, 00 грн.

Електронним квитком № НОМЕР_3 , виданим на ім`я ОСОБА_9 , підтверджується, що вартість польоту маршрутом Київ-Франкфурт-Вашингтон-Вашингтон- Київ з днями вильотів 21, 24, 25 грудня 2014 року становила 20 169, 00 грн.

Квитанціями № ПН 349 від 08.10.2014, № ПН 1367 від 16.12.2014 підтверджується, що ОСОБА_9 сплатив на рахунок ПАТ «КИЙ АВІА» відповідно 6 057, 00 грн., 20 169, 00 грн. (т.1 а.с. 225-230)

Квитанцією POS-терміналу №3/78 від 08.05.2014 доведено, що у зазначений день на рахунок ПАТ «КИЙ АВІА» сплачена сума 6 382, 00 грн. (т.1 а.с.239)

Допитаний свідок ОСОБА_18 пояснив, що він станом на 2014 рік працював на посаді менеджера ПАТ «КИЙ АВІА», до його обов`язків входив продаж авіаквитків корпоративним клієнтам.

За практикою, яка склалася, менеджер на прохання клієнта обраховує обраний маршрут польоту та виписує рахунок-фактуру, який містить орієнтовну вартість квитка для бухгалтерії клієнта. Вказаний документ не є підставою для внесення коштів, тому що вартість квитка на момент фактичної оплати як правило змінюється. Рахунки-фактури видаються замовнику та у продавця не залишаються.

ОСОБА_9 купував авіаквитки кілька разів, свідок був зацікавлений у залученні клієнтів, тому намагався знайти для обвинуваченого квитки подешевше. Свідок підтвердив, що у виписаних ним рахунках-фактурах вказана більша вартість польоту, ніж та, що у подальшому сплачувалась ОСОБА_9 , причинами цього могли стати зміни дати польоту, виключення певних послуг тощо.

Свідок підтвердив, що саме він підготував та видав ОСОБА_9 рахунки-фактури № 3-25343 від 08.05.2014 щодо вартості польоту 14.05.2014, 16.05.2014 за маршрутом Київ-Відень-Київ, у якому зазначена вартість авіаквитка у сумі 7 900, 00 грн. (т.2, а.с. 11); рахунку-фактури № 3-26702 від 08.10.2014 щодо вартості польоту 09.10.2014, 11.10.2014 за маршрутом Київ-Відень-Київ, у якому зазначена вартість авіаквитка у сумі 7 990, 00 грн. (т.2, а.с. 16); рахунку-фактури № 3-27507 від 16.12.2014 щодо вартості польоту 21.12.2014, 25.12.2014 за маршрутом Київ-Франкфурт-Вашингтон - Вашингтон-Київ, у якому зазначена вартість авіаквитка у сумі 24 769, 00 грн. (т.2, а.с. 20).

Допитана судом свідок ОСОБА_19 показала, що працює агентом з корпоративного обслуговування ПАТ «КИЙ АВІА», її робоче місце знаходиться в офісі на вулиці Городецького у м. Києві. З приводу виданої ОСОБА_9 рахунку-фактури від 16.12.2014 № З-27507 пояснила, що зазначений документ сформований менеджером ОСОБА_12 . Видача цього документа забезпечує бронювання квитка, тому рахунок-фактура має бути сплачений у день його видачі клієнту. На прохання ОСОБА_11 вона підготувала для ОСОБА_9 розрахункову квитанцію від 16.12.2014. Зазвичай, такий документ видається після оплати квитка. Однак з якої причини виникла необхідність у формуванні розрахункової квитанції до внесення грошових коштів, їй невідомо.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що у травні 2014 року працювала провідним бухгалтером Державного центру. На прохання ОСОБА_9 та відповідно до наданих ним документів вона замість обвинуваченого підготувала Звіт про використання ним коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 21.05.2015 № 4. У звіті серед іншого зазначено, що витрати підтверджуються рахунком-фактурою ПАТ «КИЙ АВІА» на суму 7 900, 00 грн. На думку свідка, рахунок-фактура не може братися до уваги під час обрахування витрат на відрядження через те, що він не є первісною бухгалтерською документацією. Вона прийняла цей документ через те, що ОСОБА_9 був її керівником, останній також обіцяв пізніше принести квитки. Коли фактичні витрати відрізняються від зазначених у рахунку-фактурі, має здійснюватися відповідне корегування. У цьому випадку свідок не перевіряла розмір фактичних витрат на авіаквитки через їх відсутність.

Допитана судом свідок ОСОБА_15 повідомила, що у період з травня по грудень 2014 року вона обіймала посаду начальника фінансового сектору Державного центру. До її обов`язків входило здійснення перевірки звітів про використання коштів на відрядження. Свідок перевіряла наданий ОСОБА_9 . Звіт від 14.10.2014 № 18, пам`ятає, що до нього долучався рахунок-фактура на підтвердження вартості авіаквитків. Обвинувачений не надавав квитка на переліт з м. Києва до м. Відня та у зворотному напрямку, однак свідок не взяла цього до уваги, оскільки ОСОБА_9 був керівником і у неї не було підстав йому не довіряти.

Свідок ОСОБА_16 повідомив суду, що у грудні 2014 року працював старшим бухгалтером Державного центру. На прохання ОСОБА_9 свідок підготував замість обвинуваченого Звіт про використання обвинуваченим коштів, виданих на відрядження або під звіт, від 26.12.2014 № 31. Документи для Звіту надав обвинувачений, через те, що свідок довіряв ОСОБА_9 він не виявив відсутність квитанції про вартість авіаквитків ПАТ «КИЙ АВІА», що у подальшому встановлено під час перевірки Державного центру Держфінінспекцією.

Свідок ОСОБА_10 під час його допиту суду повідомив, що у 2014 році обіймав посаду заступника начальника Державного центру. Під час виконання ним обов`язків начальника Центру він затверджував Звіти про витрачання коштів на відрядження або під звіт.

Допитані судом свідки захисту ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не спростували висновків суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні ним інкримінованих дій.

Так, свідок ОСОБА_20 пояснив, що ОСОБА_9 у 2014 році очолював центр кіберзахисту, свідок у цей час був головою Служби Держспецз`язку, обвинувачений не перебував у його підпорядкуванні. Свідок разом з ОСОБА_9 перебували у службовому відрядженні у м. Вашингтон, летіли одним літаком. Вартість авіаквитка він не пам`ятає. Після відрядження ОСОБА_20 підготував звіт про витрати на відрядження. З приводу надання обвинуваченим неправдивих даних свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що знайома з ОСОБА_9 з січня 2015 року, як з керівником Державного центру. Останній незаконних вказівок свідку не надавав. Рахунок-фактура не є документом, який має братися до уваги під час підтвердження витрат на відрядження, тому цей документ не повинен був прийматися під час оформлення звіту про відрядження. Після проведеної Держфінінспекцією перевірки на рахунок Державного центру особи, які безпідставно отримали кошти на відрядження, у т.ч. ОСОБА_9 перерахували їх на рахунок Державного центру.

Суд, дослідивши всебічно, повно та неупереджено всі обставини кримінального провадження, оцінивши у відповідності до вимог ст. 94 КПК кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вина ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованих йому правопорушень доведена поза розумним сумнівом.

Дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 191 КК України за епізодом від 21.05.2014 органом досудового розслідування кваліфіковані правильно, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 191 КК України також кваліфіковані правильно, оскільки ОСОБА_9 повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Суд також вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 366 КК України (в ред. Закону України від 13.05.2014 № 1261 VII), оскільки обвинувачений як службова особа склав та видав завідомо неправдивий офіційний документ.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_9 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, є добровільне відшкодування обвинуваченим завданих збитків.

Обставини, які згідно з ст. 67 КК обтяжують покарання, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд у відповідності з ст. 65 КК України враховує обставини скоєння злочину, характер та ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

За сукупністю обставин вчинення злочинів, їх ступеню тяжкості, даних про особу ОСОБА_9 , суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів застосування до нього покарання у виді обмеження волі у межах санкції інкримінованих статей Особливої частини Кримінального кодексу України.

У той же час суд бере до уваги, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 191 КК України є нетяжким, оскільки найсуворішим покаранням за його вчинення є позбавлення волі на строк до 5 років.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від покарання, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину минуло 5 років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 366 КК України (в ред. Закону України від 13.05.2014 № 1261 VII), на час його вчинення відносилося до злочинів невеликої тяжкості. Тобто, відповідно до ст. 49 КК (в редакції за станом на час вчинення злочину) строк давності дорівнював 3 рокам.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути звільнена від відбування покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Оскільки з часу вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК минуло понад 5 років ОСОБА_9 підлягає звільненню від покарань, які призначаються за вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

Враховуючи конкретні обставини вчинення злочинів, особу обвинуваченого, який є соціально адаптованою особою, наявність обставин, що пом`якшують покарання та частково знижують ступінь суспільної небезпеки винного, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання та вважає за можливе відповідно до ст. 75 КК звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Питання про процесуальні витрати, що складаються із залучення судових експертів на суму 3 416, 40 грн., вирішуються у порядку ст. 124 КПК України та підлягають стягненню з засудженого на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 (в ред. Закону України від 13.05.2014 № 1261 VII), ст. 49, 61, 65 КК України, ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 (в ред. Закону України від 13.05.2014 № 1261 VII) КК України, призначити йому покарання:

-за ч. 2 ст. 191 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, на строк 2 (два) роки;

-за ч. 3 ст. 191 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, на строк 2 (два) роки;

-за ч. 1 ст. 366 (в ред. Закону України від 13.05.2014 № 1261 VII) КК України - у виді у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності звільнити ОСОБА_9 від відбування покарань, призначених за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 (в ред. Закону України від 13.05.2014 № 1261 VII) КК України.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 3 416 (три тисячі шістнадцять) грн. 40 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1