Справа №694/2413/21
провадження № 1-кс/694/1144/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 року м. Звенигородка
Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області зі скаргою на бездіяльність слідчого Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 13.12.2021.
В обґрунтування поданої скарги заявник зазначив, що 13.12.2021 р. ним подано заяву про вчинення кримінального злочину Міністром Охорони Здоров`я ОСОБА_4 , що містять ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, яка відповідно до відмітки про отримання була прийнята Суб`єктом оскарження 13.12.2021.Однак станом на 20.12.2021 р. слідчим не внесено відомості про кримінальне правопорушення за його заявоюдо Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України.
У зв`язку з цим, заявник просив слідчого суддю зобов`язати слідчого Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області внести відповідні відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, відображене в його повідомленні про скоєне кримінальне правопорушення від 13.12.2021 року та розпочати досудове розслідування.
Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 20.12.2021 року матеріали зазначеної скарги були передані судді ОСОБА_1
21.12.2021 року за скаргою було відкрито провадження і призначено судовий розгляд на 23.12.2021 року.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримав, просив задоволити.
Представник Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим. Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, за виключенням вирішення питання про проведення негласних (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.
Клопотань від учасників процесуальної дії про застосування технічних засобів фіксування не надходило, відтак фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Виходячи з п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області було подано заяву від 13.12.2021, про вчинення, на його думку, міністром охорони здоров`я ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, яка була отримана уповноваженими службовими особами Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області 13.12.2021 та зареєстрована в Журналі єдиного обліку заяв Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області за №13520, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №39. Однак, відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було.
При дослідженні матеріалів скарги, у тому числі копії заяви ОСОБА_3 про вчинене

кримінальне правопорушення, слідчим суддею встановлено, що твердження скаржника про вчинення міністром охорони здоров`я ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України, зводяться до наступного.
Як вказує ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як головний санітарний лікар України вніс подання до Міністра охорони здоров`я України для прийняття рішення щодо звернення до КМУ з пропозицією про встановлення карантину, при цьому не будучи наділеним такими повноваженнями та за відсутності введення в Україні режиму надзвичайного стану, та яке (подання) не було розглянуте у встановленому законом порядку.
Виходячи з аналізу вищевикладеного, слідчий суддя доходить висновку, що твердження скаржника про вчинення міністром охорони здоров`я ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України зводяться виключно до незгоди з внесеним ним поданням.
Ст. 366 КК України передбачає відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Проте незгода скаржника із повноваженнями службової особи щодо видачі документа та порядком його видачі, як такі не свідчать про їх підроблення та вчинення при цьому службовою особою кримінальних правопорушень.
Вказані обставини можуть слугувати підставою для оскарження таких актів у порядку адміністративного судочинства.
Та передусім слідчий суддя виходить з ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Слідчий суддя виходить також з того, що згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Виходячи з ч.2 ст.214, ч.1 ст.219 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Положення ст.ст.214, 219 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України, п.1 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Тобто, виходячи з вищенаведених положень законодавства України реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та

процесуального примусу.
Вищезазначене повністю узгоджується із ст.2 КПК України, згідно з якою завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб, зокрема, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
Аналогічна по суті позиція викладена в Висновку Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 01.07.2013, ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в справі № 991/9397/20, провадження №11-сс/991/965/20, згідно з якою внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення прав та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це вже є іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК.
Крім того, слідчий суддя також ураховує, що в Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 чітко зазначено, що КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
Також слідчий суддя зобов`язаний дотримуватися такої конституційної основної засади судочинства (загальної засади кримінального провадження) як диспозитивність, що, серед іншого, передбачає свободу сторін в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України), зокрема, в обов`язку скаржника довести слідчому судді обґрунтованість своєї скарги.
Крім того, виходячи з п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя наділений повноваженнями судового контролю у кримінальному провадженні, який здійснюється, серед іншого, шляхом прийняття рішень за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність в порядку, передбаченому главою 26 КПК України.
Проте ні в скарзі, ні у доданій до скарги копії заяви ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення від 13.12.2021, взагалі відсутні будь-які об`єктивні дані, що дійсно свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого, на думку ОСОБА_3 , Міністром охорони здоров`я ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Зокрема, не зазначено, на яких підставах ОСОБА_3 вважає підробленим подання ОСОБА_4 , як головного санітарного лікаря України до Міністра охорони здоров`я України для прийняття рішення щодо звернення до КМУ з пропозицією про встановлення карантину і в чому саме полягали тяжкі наслідки такого підроблення (оскільки ч. 2 ст. 366 КК України передбачає настання саме тяжких наслідків службового підроблення); тощо.
Фактично, саме звернення до правоохоронних органів (як вбачається з його змісту) зумовлене незгодою заявника з введенням карантину на території України. Такі обставини дають підстави для висновку, що ОСОБА_3 усвідомлює абстрактний характер звернення до правоохоронного органу з приводу вчинення злочину Міністром України та використовує правоохоронну та судову системи держави для виконання невластивих їм функцій. У даному кримінальному провадженні навіть сам по собі зміст заяви про кримінальне правопорушення дає достатні підстави слідчому судді зробити висновок про відсутність події службового підроблення, оскільки заява не містить конкретних обставин такого правопорушення.
На думку слідчого судді ОСОБА_3 подано безпідставну, явно необґрунтовану, із штучним характером, скаргу з метою притягнення особи до кримінальної відповідальності, що свідчить про зловживання останнім правом на подання скарги, передбаченим КПК України.
При цьому, слідчий суддя враховує також відповідну судову практику. Так, Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч.3 ст.35 Європейської Конвенції з прав людини, де

вказано, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви. Зокрема, вважається зловживанням таке поводження заявника, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення, передбаченого Конвенцією, і перешкоджає належній роботі Суду або належному перебігу провадження («Miролюбовс та інші проти Латвії» ).
Також згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх, психічно хворих осіб та осіб, схильних до сутяжництва (зокрема, справа «Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства», справа «Толстой Милославський проти Сполученого Королівства»).
Крім того, Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;
3) зобов`язання вчинити певну дію;
4) відмову у задоволенні скарги.
На підставі викладеного та керуючись стст. 19, 126, 129 Конституції України, ст.2 КК України, ст.ст. 2, 214, 219, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1