Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6398/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника третьої особи ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2021 року,
в с т а н о в и в:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль марки RENAULT, модель KANGO д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, № НОМЕР_2 .
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно - автомобіль марки «Renault KANGO» д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 . При цьому, звертає увагу на те, що слідчим суддею при розгляді клопотання застосовано аналогію закону у кримінальному процесі з метою усунення (на думку суду) правової невизначеності щодо строків досудового розслідування кримінальних проступків. При цьому, в ст.219 КПК України визначені строки досудового розслідування для злочинів, строки досудового розслідування для кримінальних проступків чинним КПК України не передбачені. Згідно ст.294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину до моменту повідомлення особі про підозру неможливо закінчити у строк, зазначений у ч.2 ст.219 КПК України, вказаний строк може бути продовжений неодноразово слідчим суддею за клопотанням прокурора або слідчого, погодженого з прокурором, на строк, встановлений п.п.2 і 3 ч.4 ст.219 КПК України. Таким чином, згідно ст.ст.219, 294 КПК України чітко визначено строки досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до категорії злочинів та порядок їх продовження, разом з цим, КПК України не передбачено право дізнавача (прокурора) на звернення до суду з клопотаннями про продовження строків дізнання у провадженнях, в яких жодній особі не повідомлено про підозру. Наголошує, що в такому випадку, слідчий суддя фактично покладає на сторону обвинувачення (прокурора, дізнавача) не передбачений КПК України обов`язок дотримання строків дізнання (які у КПК України для проваджень, у яких особі не повідомлено про підозру, не визначені), а у разі завершення строків досудового розслідування у відповідних кримінальних проступках (які законом не передбачені), з метою їх продовження - звертатись до слідчого судді з відповідними клопотаннями. Вважає, що рішення слідчого судді Коростенського міськрайонного суду, яким відмовлено у накладенні арешту на майно, зокрема, у зв`язку з порушенням строків досудового розслідування у кримінальному проступку, де жодній особі не повідомлено про підозру, не лише не усуває юридичної невизначеності при застосуванні норм кримінального процесуального права, а створює додаткові процесуальні колізії.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення представника власника майна проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.
У відповідності до матеріалів судового провадження №279/6398/21 (а.п.3), в провадженні СД Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0001429 від 20.11.2019 за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
В межах вище зазначеного провадження, 01.12.2021 в період часу з 14 год. 20 хв. по 15 год. 40 хв. було проведено огляд місця події, за адресою м. Коростень вул. Грушевського, 5, де було виявлено та вилучено автомобіль марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, № НОМЕР_2 , яке поміщено до спец- пакету SUD 2031880.
Дізнавач СД Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області звернувся з клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню №0001429 від 20.11.2019 за ч.1 ст.190 КК України, в якому вказав, що 23.09.2019 колишній чоловік ОСОБА_8 без дозволу та відома потерпілої, шляхом обману переоформив автомобіль марки Renault KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_3 на свого брата ОСОБА_9 .
За результатами розгляду вище зазначеного клопотання, слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.
Апеляційний суд вважає, що визначені процесуальним законом підстави для накладення арешту на вище зазначене майно відсутні.
Клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст.171 КПК України, що належно враховано слідчим суддею при його розгляді.
Так, кримінальне провадження №0001429 від 20.11.2019, порушене за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, тобто, за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Згідно до протоколу огляду місця події від 01.12.2021 (а.п.5-6), 01.12.2021 під час огляду місця події, за адресою м. Коростень вул. Грушевського, 5, було виявлено та вилучено автомобіль марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, № НОМЕР_2 .
При цьому, посилаючись у клопотанні, що вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0001429 та наявні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для його арешту, слідчий та в свою чергу - прокурор повинен був надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.
Так, у відповідності до матеріалів провадження, а саме витягу з ЄРДР від 20.11.2019 (а.п.4), кримінальне провадження №0001429 порушено за фактом обману при переоформленні 23.09.2019 ОСОБА_8 автомобіля марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 , на свого брата ОСОБА_9 , без дозволу та відома своєї жінки ОСОБА_10 .
Разом з цим, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 (а.п.21), ОСОБА_9 набув право власності на автомобіль Renault KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_3 - 23.09.2014, а не 23.09.2019. При цьому, жодних обґрунтованих та належних доказів неправомірного набуття ОСОБА_9 23.09.2014 права власності автомобіля Renault KANGOO, р.н. НОМЕР_3 , матеріли провадження не містять, як і не долучені до клопотання слідчим, не надано таких доказів і прокурором в суді апеляційної інстанції. Тобто, як судом першої інстанції, так і другої, за результатами перевірки доводів клопотання слідчого, встановлено в даному кримінальному провадженні лише факт зміни власника, за відсутності належних доказів на підтвердження неправомірності зміни власника автомобіля Renault KANGOO, р.н. НОМЕР_3 , у відповідності до фабули зазначеної в витязі ЄРДР.
Таким чином, слідчим у клопотанні не було доведено необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_9 (автомобіль марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 ), вилученого 20.11.2019 м.Коростень вул.Грушевського, 5, конкретно не вказано підставу для накладення арешту, а лише формально викладено зміст ч.2 ст.167 КПК України.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України.
У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Отже, при розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.1 ст.175, ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України, висновки викладенні в оскаржуваному рішенні є законними та обґрунтованими.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, слідчим та прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
В свою чергу, апеляційний суд вважає слушними і висновки слідчого судді щодо сумнівності застосування, в даному випадку, заходів забезпечення кримінального провадження №0001429 від 20.11.2019, у виді тимчасового вилучення майна та його наступний арешт (автомобіль марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 ), за сплавом фактично 2 років з моменту внесення відомостей в ЄРДР 20.11.2019, без прийняття відповідного рішення про продовження строків розслідування або його розслідування.
Апеляційний суд в даному випадку акцентує увагу органу досудового розслідування на норми ч.2 ст.298 КПК України, згідно з якою досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим кодексом, з урахуванням положень Глави 25 КПК України. В свою чергу, строків досудового розслідування кримінальних проступків, зокрема, і передбаченого ч.1 ст.190 КК України, ч.2 ст.219 КПК України не містить, за аналогією закону, досудове розслідування кримінальних проступків ототожнюється зі строком досудового розслідування нетяжкого злочину 12 місяців. При цьому, відомості про кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.190 КК України, були внесені 20.11.2019, то ж 12-місячний строк розслідування провадження закінчився 21.11.2020, відповідної підозри у ньому не висунуто жодній особі. За наведених обставин, посилання слідчого суді на норми абз.2 п.10 ч.1 ст.284 КПК України, щодо закриття вище зазначеного провадження, є вірним та обґрунтованим.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження та не спростовують висновків слідчого судді про відсутність правової підстави для арешту майна.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи встановлене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 грудня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на автомобіль марки RENAULT, модель KANGO д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки RENAULT, модель KANGO, д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, № НОМЕР_2 , без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :