Справа № 509/5601/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Овідіопольський райсуд Одеської області у складі :
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь Одеської обл. скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову дізнавача СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000026 від 25.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 387 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

12.10.2021 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшла вищевказана скарга. В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_3 зазначив, що у провадженні дізнавача СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження за №0000026, внесено до ЄРДР 25.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст. 387 КК України. Відповідні відомості до ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні були внесені на підставі заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вчинення громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення ч.1 ст. 387 КК України, а саме розголошення відомостей досудового розслідування. З урахуванням положень ч.2 ст. 55 КПК України та будучи переконаним, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після подання відповідної заяви отримали статус потерпілих у кримінальному провадженні №0000026, адвокатом було направлено до СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області клопотання про ознайомлення з матеріалами справи у порядку ст. 220-221 КПК. На вказане клопотання надійшла відповідь старшого дізнавача ОСОБА_6 від 04.08.2021 року за №61.3/89аз, якою відмовлено у наданні матеріалів кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 процесуального статусу потерпілих. Не погоджуючись з такою позицією старшого дізнавача та враховуючи положення ч.2 ст. 55 КПК України адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подано відповідну заяву про залученням до кримінального провадження як потерпілих. Проте, 14.10.2021 року у відповідь на зазначену заяву надійшла постанова старшого дізнавача ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим. Скаржник вважає, що старший дізнавач безпідставно виніс постанову про відмову у визнанні потерпілим, а тому просить скасувати цю постанову та зобов`язати старшого дізнавача СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 вручити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.
Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутністю, скаргу підтримує, просить задовольнити.
Старший дізнавач ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заперечення проти задоволення скарги. Зазначив, що у зв`язку із тим, що у ході проведення досудового розслідування жодним чинов не було підтверджено будь-якої втрати, тобто заподіяння шкоди, на адресу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 скеровано постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Дослідивши матеріали кримінального провадження долучені до скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Слідчим суддею встановлено, що у провадженні дізнавача СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 перебуває кримінальне провадження за №0000026, внесено до ЄРДР 25.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст. 387 КК України. Відповідні відомості до ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні були внесені на підставі заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вчинення громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення ч.1 ст. 387 КК України, а саме розголошення відомостей досудового розслідування.
Зі змісту заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, а також заяви про залучення до кримінального провадження як потерпілих, вбачається, що останнім в результаті незаконних дій громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було спричинено моральну шкоду, зокрема шкоду Їх честі та гідності як публічних осіб. Крім того, розголошення відомостей досудового розслідування через засоби масової інформації щодо нібито причетності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення призвело до підриву авторитету останніх серед колег, друзів та знайомих, викликало осуд та зневажливе ставлення громадян.
З урахуванням положень ч.2 ст. 55 КПК України та будучи переконаним, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 після подання відповідної заяви отримали статус потерпілих у кримінальному провадженні №0000026, адвокатом було направлено до СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області клопотання про ознайомлення з матеріалами справи у порядку ст. 220-221 КПК. На вказане клопотання надійшла відповідь старшого дізнавача ОСОБА_6 від 04.08.2021 року за №61.3/89аз, якою відмовлено у наданні матеріалів кримінального провадження у зв`язку із відсутністю у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 процесуального статусу потерпілих. Не погоджуючись з такою позицією старшого дізнавача та враховуючи положення ч.2 ст. 55 КПК України адвокатом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подано відповідну заяву про залученням до кримінального провадження як потерпілих.
04.10.2021 року старшим дізнавачем СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області винесено постанову про відмову у задоволенні вищевказаного клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної або майнової шкоди.
Частинами 2 та 5 ст. 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до ст. 7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.
Згідно з п.4 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.
Так, підставою для прийняття постанови слідчий зазначив те, що в ході досудового розслідування жодним чином не було підтверджено спричинення шкоди.
Проте, такий висновок дізнавача є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000026.
Так, зі змісту заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, а також заяви про залучення до кримінального провадження як потерпілих, вбачається, що останнім в результаті незаконних дій громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було спричинено моральну шкоду, зокрема шкоду Їх честі та гідності як публічних осіб.
Не зважаючи на це, та не спростовуючи в постанові доводів відносно заподіяння ОСОБА_9 та ОСОБА_5 моральної шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні останніх потерпілими у кримінальному провадженні №0000026.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що цитування у постанові положень кримінального процесуального закону та кримінального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.
Отже, викладене у сукупності свідчить про необґрунтованість винесення слідчим постанови про відмову у визнанні потерпілим та відмову у задоволенні клопотання у кримінальному провадженні №0000026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.387 КК України, відсутність підстав для прийняття такого рішення, що є суттєвим порушення вимог ст. 110 КПК України та безпосередньо впливають на законність прийнятого рішення слідчим.
Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що всупереч вимогам ст. 110 КПК України вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнання заявників потерпілими у кримінальному провадженні, не з`ясовані обставини, на які посилається заявник, та не надана їм оцінка.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про відсутність чи наявність шкоди для ОСОБА_10 у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим винесена необґрунтовано та підлягає скасуванню.
Що стосується вимоги зобов`язати старшого дізнавача СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 вручити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого , слідчий суддя зауважує наступне.
Згідно вимог ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може ухвалити рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають права на те законних повноважень, забороняється.
Частина 3 ст. 26 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У зв`язку із чим, вважаю що в задоволенні скарги в частині зобов`язати старшого дізнавача вручити пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого слід відмовити, оскільки це виходить за межі його повноважень.
Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 303-309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову дізнавача СД ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000026 від 25.02.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 387 КК України- задовольнити частково.
Скасувати постанову дізнавача Сектору дізнання ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 04.10.2021року про відмову у визнанні потерпілими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000026 від 25.02.2021.
В іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1