ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1873/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/444/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2021 року, якою обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Павлово, Нижегородської обл. Російської Федирації, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду обвинуваченій ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 січня 2022 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просила ухвалу районного суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Зазначала, що копію клопотання прокурора про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою захиснику та обвинуваченій було вручено перед самим судовим засіданням, а не за три години до його початку, як того вимагає закон. Окрім того, в матеріалах справи наявне подане раніше клопотання прокурора про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, яке станом на 17.11.2021 року не було розглянуто. Враховуючи той факт, що обвинувачена тривалий час перебувала під цілодобовим домашнім арештом та його умови не порушувала, а стороною обвинувачення в судовому засіданні не було в достатній мірі обґрунтовано, що застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 є неможливим, вважає доцільним застосувати до обвинуваченої менш суворий запобіжний захід.

Обвинувачена ОСОБА_7 не погодившись з рішенням суду, також подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до неї запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби. Свої апеляційні вимоги мотивувала тим, що самостійно виховує неповнолітню дитину, має матір пенсійного віку, у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має 30 років офіційного трудового стажу, позитивні характеристики. У зв`язку із втратою документів та мобільного телефону, не мала можливості зв`язатись із захисником, а відтак і дізнатись про дату судового засідання. Крім того зазначала, що вимушена була відвідувати лікарню з метою проведення медичних маніпуляцій. Звернувшись до канцелярії суду за інформацією щодо дати наступного судового засідання отримала відповідь, що така інформація в базі відсутні.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні передбаченого ч.1 ст. 115 КК кримінального правопорушення.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд, обираючи обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою, виходив з того, що прокурором доведено існування у даній справі ризиків переховування обвинуваченої від суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадження та вчинення нею іншого кримінального правопорушення, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій в разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, міцність її соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченої постійного місця роботи та дані, які її характеризують.

На переконання колегії суддів рішення суду про застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що існування ризиків переховування обвинуваченої від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального провадження існують у даному кримінальному провадженні, і для їх запобігання обвинуваченій ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Наведене дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , будучи обізнаною про суворість покарання, яке може бути їй призначене у разі визнання її винуватою, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване їй кримінальне правопорушення.

Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що застосований на стадії досудового розслідування до обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою був змінений на цілодобовий домашній арешт із покладенням на неї певних процесуальних обов`язків. Втім, 07.09.2021 року, 30.09.2021 року та 19.10.2021 року обвинувачена не з`явилась у судові засідання суду першої інстанції, жодних причин поважності такої неявки суду не надала. Внаслідок зазначеного до обвинуваченої двічі було застосовано примусовий привід.

Вказане певною мірою характеризує ставлення обвинуваченої до виконання покладених на неї судом обов`язків та дає підстави стверджувати, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатний запобігти настанню встановлених у даному кримінальному провадженні ризикам та гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Втрата обвинуваченою мобільного телефону та особистих документів, необхідність проведення певних медичних маніпуляцій, не є тими обставинами, які вказують на поважність її неявки у судові засідання районного суду.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 є особою працездатного віку, офіційно не працевлаштована, що вказує на відсутність в неї офіційного джерела доходу, має скрутне матеріальне становище та фінансові зобов`язання.

Зазначене є достатнім для твердження про існування у даному кримінальному провадженні ризику вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення.

Також з наявних матеріалів вбачається, що наразі триває розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , всі свідки судом ще не допитані. А тому з огляду на обставини вчинення інкримінованого злочину, який поставлено у провину обвинуваченій, існує ризик незаконного впливу на свідків, адреси проживання яких відомі.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги, вважає, що прокурор довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченої ОСОБА_7 перебувати на волі, оскільки застосування у подальшому більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання зазначених вище ризиків.

На переконання колегії суддів, рішення суду про обрання відносно обвинуваченої ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Та обставина, що стороні захисту не було надано копію клопотання про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не може бути безумовною підставою для скасування правильного по суті судового рішення. Тим більш, що згідно журналу судового засідання від 17.11.2021 року, після оголошення змісту заявленого прокурором клопотання, захисник зазначала, що для формулювання позиції стороні захисту вистачить 10 хвилин, у зв`язку із обмеженням у часі просила суд не витримувати трьох годин перерви.

Посилання захисника на недотримання судом норм процесуального права не є предметом даного апеляційного розгляду, а тому не заслуговують на увагу колегії суддів.

Наявність у обвинуваченої неповнолітньої дитини на утриманні, матері пенсійного віку, тривалого офіційного трудового стажу, позитивних характеристик та постійного місця проживання не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої. Ці обставини не здатні у повному обсязі мінімізувати ймовірність настання встановлених у даному кримінальному провадженні ризиків та гарантувати їх запобігання без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційних скаргах мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченій за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 і обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 17 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу 15.12.2021 Справа № 335/444/20