Номер провадження: 11-кп/813/2180/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року, якою їм був продовжений строк тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000651 від 24 травня 2021 року, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.187 КК України продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 05 грудня 2021 року, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав дві апеляційні скарги в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_8 захисник просив скасувати ухвалу та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в період з 23 години до 06 години ранку наступної доби.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 хворіє на важке кардіологічне захворювання, має постійне місце проживання, одружений, на утриманні у нього знаходиться малолітня донька, до затримання він був працевлаштований.

Вказані обставини свідчать про наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.

Крім того в судовому засіданні потерпілий заявив, що не впізнає ОСОБА_8 як особу, яка вчинила відносно нього злочин. У сторони захисту наявні докази, які доводять, що в момент вчинення злочину ОСОБА_8 знаходився в кафе в іншому кінці міста.

В апеляційній скарзі в інтересах ОСОБА_9 захисник також просив скасувати ухвалу та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло в період з 23 години до 06 години ранку наступної доби.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, до затримання працював у службі таксі, а отже він має міцні соціальні зв`язки.

У сторони захисту наявні беззаперечні докази невинуватості ОСОБА_9 , а тому якимось чином знищувати речові докази, чинити тиск на учасників провадження він не буде.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_10 надала до апеляційного суду заяву, в якій просила розглядати апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 за її відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 за відсутності прокурора.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши захисника, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за №0000651 від 24 травня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.187 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачення по суті, оскільки, окрім, як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ч.2 ст.146; ч.2 ст.187 КК України.
Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.187 КК України продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 05 грудня 2021 року, без визначення розміру застави, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000651, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим продовжує існувати ризик того, що вони можуть переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що, на теперішній час в Суворовському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України.

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватися від суду підтверджується тією обставиною, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності і був засуджений за умисний злочин проти власності, передбачений ч.2 ст.187 КК України.

Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що вищезазначені обставини, також свідчать про наявність ризику вчинення обвинуваченими іншого кримінального правопорушення.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу обвинуваченими на свідків та потерпілого, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинуваченим ОСОБА_9 і ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти власності та нетяжкого злочину проти волі, честі та гідності.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для продовження відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою осіб обвинувачених: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 які, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштовані, не мають джерел доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 іншого корисливого злочину.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 одружений, має малолітню дочку, позитивно характеризується, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків. При цьому, з урахуванням того, що ОСОБА_8 не працевлаштований, відсутні підстави вважати, що сім`я знаходиться на його утриманні.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, до затримання працював у службі таксі, а отже він має міцні соціальні зв`язки, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки до апеляційної скарги не додано жодних доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_9 дружини та роботи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, встановленим під час судового розгляду та не дозволить контролювати місце перебування обвинувачених: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які у випадку застосування до них більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно можуть вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до обвинувачених: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинувачених, з метою забезпечення їх належної поведінки на даному етапі судового провадження.

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року, якою ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.187 КК України продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 05 грудня 2021 року, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4