Справа № 645/2144/21>
Провадження № 1-кп/645/509/21>
В И Р О К
10 листопада 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надеждівка, Лозівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -
ОСОБА_4 , 28 лютого 2015 року, приблизно о 12:20 годині, перебуваючи за адресою: м. Харків, проспект Маршала Жукова, б. 3 побачив автомобіль марки «Део» моделі «Ланос», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого у останнього виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна з вищевказаного автомобіля, що належить ОСОБА_6 та у якому він зберігав власне майно.
Так, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний із проникненням у інше сховище, ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив передні водійські двері автомобіля марки «Део» моделі «Ланос», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та сів всередину салону, тим самим проник у сховище. Після цього, ОСОБА_4 побачив на лобовому склі відеореєстратор ТМ «Glоbех» моделі «GU-DVН 010», яким вирішив незаконно заволодіти. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 таємно викрав автомобільний відеореєстратор ТМ «Glоbех» моделі «GU-DVН 010», що належить потерпілому ОСОБА_6 вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №938 від 02.11.2015 року 1809 гривень та грошові кошти в сумі 300 гривень купюрами номіналом по 100 гривень, які знаходились на панелі всередині автомобіля під магнітофоном, які належать ОСОБА_6 . Викрадене майно ОСОБА_4 поклав до правої кишені одягненої на ньому куртки та вийшов із автомобіля.
Після чого, ОСОБА_4 впевнившись, що ніким його протиправні дії не викрито, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 2109 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, не оспорював фактичні обставини справи та докази, викладені в обвинувальному акті. Пояснив про обставини скоєння злочину, як викладено вище.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, у тому числі потерпілий, який надав до суду заяву, не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.
Вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, не працює, амбулаторною судово-психіатричною експертною комісією 20.05.2019 р. визнаний осудним, на профілактичному обліку психолога в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не перебуває.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину, особу винного, обставини, визнані судом такими, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався. Проте останній перебуває під вартою у ДУ «Харківській слідчий ізолятор» з 11.05.2019 року та рахується за Харківськім районним судом Харківської області, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований до ОСОБА_4 на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 травня 2019 року.
Підстави для застосування ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VIII) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відсутні з огляду на наступне.
Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону України № 838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: 1) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) затримання особи на підставі слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; 3) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; 4) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; 5) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у цьому провадженні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 не обирався, тобто до нього не застосовувалося попереднє ув`язнення,дані про інші обставини, які б відповідно до названої норми закону були підставами для зарахування строку попереднього ув`язнення, у матеріалах провадження відсутні. За таких обставин підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання по цьому кримінальному провадженні немає.
Цивільний позов потерпілим не заявлявся.
Речові докази відсутні.
Судові витрати відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 10.11.2021 року.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1