ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1463/14-к Номер провадження 11-кп/814/29/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_3
Суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з секретарем ОСОБА_6
з участю прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0001246 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 11.07.2017 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алі-Байрамли, Азербайджан, громадянина України, росіянина, освіта вища, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп.
На підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. 00 коп.
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 29.08.2013 року близько 20-00 год. на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , під час сварки з сусідкою ОСОБА_10 умисно наніс удар палицею по руці ОСОБА_10 .. В результаті дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин правої верхньої кінцівки, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та не вмотивованим, а тому просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 , посилаючись на порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист, оскільки ОСОБА_8 не було відомо про проведення судово-медичних експертиз, що робить їх неналежними доказами, крім цього, суд у своєму вироку посилається на протокол слідчого експерименту від 22.11.2013, але за змістом цього протоколу експеримент взагалі не проводився, оскільки в ньому зазначені лише свідчення потерпілої, також суд не взяв до уваги те, що конфлікт виник через порушення правил утримання собаки потерпілою, і що ОСОБА_8 , захищаючи від нападу собаки Татар ОСОБА_11 , знаходився у стані необхідної оборони.
Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі має аналогічні апеляційні вимоги та зазначає, що протягом більш ніж двох років потерпіла стверджувала, що ОСОБА_8 вдарив її металічним предметом, схожим на арматуру, трубу, куток, а потім змінила свої покази, вказавши, що удар був нанесений палкою, однак з чого вона була виготовлена сказати не змогла.
Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора про законність і справедливість судового рішення та безпідставність поданих апеляційних скарг, провівши часткове судове слідство, допитавши потерпілу ОСОБА_10 , обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як вбачається зі змісту оскарженого судового рішення, воно в повній мірі відповідає цим вимогам, а доводи апелянта про необхідність скасування вироку з підстав, передбачених ст.409 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час його апеляційного перегляду.

Так, доводи апелянта про те, що він перебував у стані необхідної оборони є аналогічними тим, що перевірялися під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження й під час апеляційного перегляду.

Виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у частині першій статті 36 КК України, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Як вбачається зі змісту вироку, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 не вчиняла, у тому числі з використанням собаки, щодо обвинуваченого жодного з діянь, що передбачене Особливою частиною КК України, як злочин. Натомість, обвинувачений умисно наніс удар палицею по руці потерпілої.

Належним чином мотивувавши свої висновки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України суд спростував доводи сторони захисту щодо вчинення обвинуваченим дій в стані необхідної оборони та дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.

Зокрема, в основу вироку суду покладені показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 зі змісту яких вбачається, що близько 20 год. 29.08.2013 на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_2 виник конфлікт між потерпілою та обвинуваченим, під час якого обвинувачений наніс удар палицею в область руки потерпілої. Факт конфлікту між обвинуваченим та потерпілою підтвердили також свідки захисту ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також повідомили, що не бачили як ОСОБА_16 наносив удар потерпілій, оскільки події відбувались у темну пору доби.

Ця обставина (конфлікт між потерпілою та обвинуваченим у темну пору доби) пояснює різницю показань свідка ОСОБА_17 та потерпілої ОСОБА_18 що матеріалу та інших зовнішніх особливостей предмету, яким було нанесено удар потерпілій.

Крім того, із показань самого обвинуваченого ОСОБА_16 слідує, що під час конфлікту з потерпілою, у нього із собою був ціпок, тобто палиця випуклої форми з ручкою. Саме на такий предмет (продовгуватий випуклої форми), від дії якого утворились тілесні ушкодження на тілі потерпілої ОСОБА_18 , указує допитаний у суді першої інстанції експерт ОСОБА_19 .

Таким, чином колегія суддів погоджується з висновками суду який відкинув доводи обвинуваченого щодо нанесення ним ударів потерпілому нібито під час захисту від протиправних дій останнього.

Щодо доводів захисника про необізнаність ОСОБА_8 про призначені та проведені у даному кримінальному провадженні експертизи, зокрема судово-медичні експертизи тілесних ушкоджень потерпілої, та у зв`язку з цим, порушення права на захист, колегія суддів зазначає, що діючим кримінальним процесуальним законом участь підозрюваного (обвинуваченого) у проведені експертиз, що безпосередньо щодо такої особи не здійснюється, не є обов`язковою. Крім того, у разі незгоди або виявленні протиріч у проведених у кримінальному провадженні експертизах, сторона кримінального провадження має право звернутися до суду із умотивованим клопотанням про проведення повторної комісійної або комплексної експертизи.

З огляду на вище наведене, колегія суддів не вбачає істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 404, 407, 418 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 11.07.2017 щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_20 ОСОБА_5