КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0003542 від 05.06.2020 рокустосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.11.2019 вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік в порядку ст. 75 КК України,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Подільського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 (одного) року одного місяця позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту з залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 суд постановив обчислювати з 27 квітня 2021 року.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 05.06.2020 року приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебував у гіпермаркеті «Епіцентр», який розташований за адресою: м. Київ, пр. С. Бандери 11-А, де в нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), що належить TOB «Епіцентр-К». Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи повторно, таємно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, з метою власного збагачення шляхом вільного доступу взяв із торгівельних стелажів товар, що належить TOB «Епіцентр К», а саме: рюкзак «YES акція 9», арт. 51586979, вартістю 1160 грн. 80 коп. (без урахування ПДВ); гнучку трубу WATER HOUSE, арт. 70166108, вартістю 35 грн. 70 коп. (без урахування ПДВ); шоколадний батончик «Снікерс», арт. 11103166, 2 шт., вартістю 10 грн. 60 коп. (без урахування ПДВ) за одну одиницю товару, загальною вартістю 21 грн. 20 коп. (без урахування ПДВ), а всього товару на загальну суму 1217 грн. 70 коп. (без урахування ПДВ).
Продовжуючи реалізовувати вказаний злочинний умисел, ОСОБА_7 сховав гнучку трубу WATER HOUSE, арт. 70166108, та два шоколадні батончики «Снікерс», арт. 11103166 до рюкзаку «YES акція 9», арт. 51586979, а сам рюкзак одягнув собі на плечі та попрямував на вихід з гіпермаркету «Епіцентр».
Виконавши всі дії, які він вважав необхідними для повторного таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , маючи при собі неоплачений товар, який належав TOB «Епіцентр К», пройшов повз лінію кас гіпермаркету «Епіцентр», не розрахувавшись за товар, однак свій злочинний умисел не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівниками охорони гіпермаркету «Епіцентр».
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

На вказаний вирок, захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення і кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити оскаржуваний вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року в частині призначеного покараннята призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, яке є співрозмірним діянню та особі обвинуваченого, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 65 КК України і роз`яснень викладених у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 року № 756/4830/17-к зазначає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд в достатній мірі не врахував усіх обставин, що пом`якшують покарання, зокрема визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину. Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 судом встановлено не було.
Крім того, апелянт, посилаючись на роз`яснення викладені у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» зазначає, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Проте суд, незважаючи на інші більш м`які, основні види покарань, передбачені санкцією ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, яке є найсуворішим із покарань, передбачених санкцією статті, не зазначивши чому менш суворі види покарань будуть не дієвими та не забезпечуть його виправлення.
Також апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, одружений, проживає разом з матір`ю, яка є інвалідом третьої групи. Крім того просить врахувати, що обвинувачений є учасником бойових дій на сході України та має позитивну характеристику командування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0003542 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду, керуючись вимогами ст. 349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та погодився з фактичними обставинами справи, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданої захисником апеляційної скарги щодо суворості призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вказані вимоги кримінального закону суд першої інстанції виконав в повному обсязі, а його висновки належним чином мотивовані.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненогоним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який одружений, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, даних про перебування останнього на обліку у лікаря нарколога, а також обтяжуючих обставин не встановлено, раніше судимий, обставиною, що пом`якшує покарання, суд обґрунтовано визнав його щире каяття.
Оскільки замах на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить TOB «Епіцентр-К», обвинувачений ОСОБА_7 вчинив під час іспитового строку, встановленого йому вироком Подільського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року, яким він був засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, суд першої інстанції, за правилами ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднав не відбуте покарання за попереднім вироком Подільського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року.
Отже, зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи вищезазначені факти і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства на строк, який суд призначив в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України.
Свої висновки в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 виду та строку покарання, суд першої інстанції достатньо обґрунтував, вказавши на необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі, оскільки останній, будучи раніше засудженим за вчинення умисних злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, заходам перевиховання не піддався та знову, в період іспитового строку,вчинив закінчений замах на вчинення умисного корисливого злочину проти власності, що свідчить про його свідоме нехтування встановленими в суспільстві правилами та відсутність бажання стати на шлях виправлення, а тому підстав вважати призначене останньому покарання несправедливим через його суворість та пом`якшення цього покарання, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Апеляційні твердження захисника, що суд в достатній мірі не врахував усіх обставин, які пом`якшують покарання, зокрема те, що ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, одружений, проживає разом з матір`ю, крім того мати є інвалідом третьої групи, також обвинувачений є учасником бойових дій на сході України та має позитивну характеристику командування, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки обставини, на які посилається апелянт у своїй апеляційній скарзі, судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання враховані в повному обсязі, а що стосується наданих стороною захисту довідок (а.с.157-162 т. 1) про стан здоров`я матері обвинуваченого ОСОБА_7 , яка є інвалідом третьої групи, то ця обставина, з огляду на положення ч. 3 с. 78 КК України, абз.2 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, не є підставою для зміни вироку та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання як за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, так і остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, згідно якої до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднане не відбуте покарання за попереднім вироком Подільського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року та призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 1 місяць, яке є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав для його пом'якшення, а також для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 колегія суддів не вбачає, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі.
Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження у суді першої інстанції, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0003542 від 05.06.2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2