Справа № 303/7476/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , захисниці адвокатки ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/574/20 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В :
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2018 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, без освіти, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, судимого за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2018, й обвинуваченому ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 2 (два) місяців.

Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи, проведеної суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Ріалті-О» в сумі 100,00 гривень.

Речові докази по справі мобільний телефон марки «Samsung» моделі «J260F», рожево-золотистого кольору, карта пам`яті марки «PATRIOT» типу mikro SD 8 GB, чохол у вигляді книжки марки «StatusCase», виготовленого із шкірозамінника, золотистого кольору, чоловіча сумка марки «Leather», виготовленої із шкірозамінника, чорного кольору, які передані потерпілому під розписку - повернуто потерпілому за належністю.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

22 жовтня 2018 року, приблизно о 21 - годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись по вул. Станіславського, у м. Мукачево, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з метою відкритого викрадення чужого майна, зіштовхнувши із велосипеда потерпілого ОСОБА_10 , застосував до нього фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та виразилось у нанесенні ударів стиснутою в кулак рукою в обличчя та взутими ногами по різним частинам тіла, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у виді синців на повіках лівого ока, у вилочно-скроневій області зліва на рівні щоки з переходом на верхню та нижню губу зліва, на передній поверхні шиї з переходом на верхню частину грудної клітки. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів по ударному механізму спричинення, можуть вкладатися в дату події, що мала місце 22.10.2018 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності. В подальшому ОСОБА_6 відкрито викрав у потерпілого бувші у користуванні з 14.10.2018 року мобільний телефон марки «Samsung» моделі «J260F», вартість якого, згідно висновку експерта, становить 2849,05 гривень, та карту пам`яті марки «PATRIOT» типу mikro SD 8 GB, вартість якої, згідно висновку експерта, становить 222,30 гривень, бувший у використанні з 07.10.2018 року чохол у вигляді книжки марки «StatusCase», виготовлений із шкірозамінника, вартість якого, згідно висновку експерта становить 132,30 гривень, та бувшу у використанні з 2013 року чоловічу сумку марки «Leather», виготовлену із шкірозамінника, чорного кольору, вартість якої, згідно висновку експерта, становить 50,00 гривень, після чого з місця події зник у невідомому напрямку. В результаті вказаних дій, потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальні збитки на загальну суму 3253,65 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить врахувати його молодий вік та наявність на утриманні малолітньої дитини. Вказує і на те, що злочин не вчиняв, що потерпілий ОСОБА_10 добровільно передав йому майно, за те, що боргував йому гроші. Просить вирок скасувати, та призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисниці адвокатки ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілого береться до уваги те, що: потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавав; апеляційним судом обов`язковість явки потерпілого на розгляд справи не визнавалась; сторона захисту та обвинувачення не заперечували щодо розгляду апеляційної скарги без участі потерпілого; потерпілий не брав участі й під час розгляду справи судом першої інстанції, подавши заяву про розгляд справи без його участі.
У ході апеляційного розгляду ОСОБА_6 вину в скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю, пояснив, що вчинив злочин за встановлених судом першої інстанції обставин і просив пом`якшити йому покарання, у зв`язку з чим, не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що злочину він не вчиняв, оскільки такі спростовані ним та не підтримані стороною захисту в ході апеляційного розгляду.

Оскільки висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно.

З огляду на вищенаведене, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто в частині призначення покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції враховано те, що передбачене ч. 2 ст. 186 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, за місцем постійного проживання характеризуються негативно, на обліках в психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування шкоди; відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також судом першої інстанції взято до увагу й досудову доповідь, складену Мукачівським МРВ філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області, відповідно до якої обвинувачений не виправиться без ізоляції від суспільства, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, а також беручи до уваги той факт, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин, перебуваючи на іспитовому строці, то відповідно покарання необхідно призначити йому за правилами ст. ст. 71, 72 КК України.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді реального позбавлення волі на строк 4 роки, яке відповідно до санкції ч. 2 ст. 186 КК України є мінімальним.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 засуджений згідно вироку Мукачівського міськрайонного суду від 18.05.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, від відбування якого був звільнений з іспитовим строком 1 рік.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином взяв до уваги, що ОСОБА_6 порушено умови іспитового строку, зокрема те, що новий злочин скоєно через 5 місяців із моменту ухвалення попереднього вироку, та обґрунтовано застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України й призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, частково приєднавши частину невідбутого покарання за попереднім вироком.

Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання чи застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто суворе покарання, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 є молодим за віком та має малолітню дитину, - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, яке належить відбувати реально, і в свою чергу не дають підстав для пом`якшення покарання.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2018 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк із моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді: