Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5279/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0003882 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого приватним підприємцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить провести часткове судове слідство, в ході якого дослідити надані стороною обвинувачення матеріали, а саме протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2014 року, протокол слідчого експерименту від 30.07.2014 року та висновок експерта № 694/14-25 від 25.09.2014 року за результатами проведення судово-автотехнічної експертизи.
Вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортним засобом.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши річний іспитовий строк.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки передбачені частиною першою статті 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов прокурора задовольнити у повному обсязі.
Розподіл процесуальних витрат здійснити відповідно до вимог ст.124 КПК України, стягнувши з ОСОБА_7 4081 грн. 68 коп. на залучення експертів, з яких:
- 589 грн. 68 коп. за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу (висновок №3/583 від 25.09.2014 року);
- 492 грн. 00 коп. за проведення експертизи механізму та обставин виникнення ДТП (висновок №694/14-25 від 25.09.2014 року);
- 3000 грн. 00 коп. за проведення комісійної судово-медичної експертизи (висновок №240-к від 30.10.2015 року).
Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, а також дійшов помилкового висновку про визнання протоколу огляду місця події від 22.07.2014 року, протоколу слідчого експерименту від 30.07.2014 року та висновку судово-автотехнічної експертизи №694/14-25 від 25.09.2014 року недопустимими доказами. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони в повному обсязі доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Вважає, що суд у вироку не навів мотивів, з яких було відкинуто докази обвинувачення ОСОБА_7 в частині порушення ним пунктів 2.3(б), 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, та взагалі не надав їм будь-якої оцінки, що свідчить про невирішеність обвинувачення в цій частині. Крім того, зазначає, що за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Заявлені прокурором цивільні позови про стягнення з ОСОБА_7 на користь Департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації 14360,85грн та Житомирської районної державної адміністрації 2331,90 грн спричиненої матеріальної шкоди залишено без задоволення.

Судові витрати на залучення експертів віднесено на рахунок держави.

Як зазначено у вироку суду, згідно висунутого обвинувачення, ОСОБА_7 біля 12 години 45 хвилин 22 липня 2014 року керуючи належним на праві власності ОСОБА_10 технічно-справним автомобілем Toyota RАV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на ньому по вул.Східній в напрямку вул.Ватутіна у м.Житомирі, на ділянці проїзної частини поблизу будинку №88/2 по вул.Східній у м.Житомирі, порушуючи вимоги п.2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, порушивши вимоги п.п. 12.3, 18.1, 18.4 зазначених Правил, маючи об`єктивно змогу бачити, що перед нерегульованим пішохідним переходом водій автомобіля, який рухається по сусідній смузі руху зменшує швидкість, аж до повної зупинки транспортного засобу, не зменшив швидкість та продовжив рух не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека та як наслідок при виникненні небезпеки для руху, яку водій автомобіля Toyota RAV4 ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу та як результат допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого переходу зліва направо відносно руху автомобіля Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого (з наявністю рани) багатоуламкового внутрішньо-суглобового перелому правої плечової кістки (епіфізу, метафізу, діафізу) в нижній третині зі зміщенням та відкритих (з наявністю двох ран) багато-уламкових переломів великогомілкової (епіфізу, метафізу, діафізу) переломів великогомілкової та малогомілкової кісток правої гомілки в нижній третині, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя в момент їх спричинення, а також тілесні ушкодження у вигляді садна правого колінного суглобу і правої стопи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За твердженням органу досудового розслідування такі необережні дії водія Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , які виразились в порушенні вимог пунктів 2.3б), 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_11 тяжкого тілесного ушкодження.
Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як необережні дії, що виразились у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 тяжке тілесне ушкодження.
Оцінивши в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інші докази, які б беззаперечно доводили вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, стороною обвинувачення не надані, суд дійшов висновку, що пред`явлене обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а тому визнав ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні даного кримінального правопорушення та виправдав з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.373 КПК України.
Від потерпілого ОСОБА_11 , який був належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, надійшла заява про розгляд апеляційної скарги прокурора без його участі. Враховуючи думку сторін, які не наполягали на участі потерпілого, колегія суддів вважає за можливе провадити апеляційний розгляд без участі останнього.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в часткове підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 частково підтримала апеляційну скаргу прокурора, відмовилась від вимог про дослідження письмових доказів та просила призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Наведених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції не було дотримано.

Так, зі змісту вироку суду вбачається, що письмові докази, надані стороною обвинувачення, були визнані судом недопустимими. Зокрема, це: протокол огляду місця події від 22.07.2014 року з долученою до нього схемою; висновок експерта №3/583 від 25.09.2014 року; протокол слідчого експерименту від 30.07.2014 року; висновок експерта №694/14-25 від 25.09.2014 року. Висновки суду щодо недопустимості вказаних доказів слугували підставою для визнання недоведеним стороною обвинувачення наявності в діяннях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, підставами для визнання вказаних доказів недопустимими, на думку суду першої інстанції, являється те, що:

- протокол огляду місця події від 22.07.2014 року з долученою до нього схемою, водієм ОСОБА_7 та спеціалістом не підписаний, він не містить в собі підписів понятих, які могли б засвідчити той факт, що водію ОСОБА_7 та спеціалісту надавалась можливість ознайомитися зі змістом цього протоколу, та про те, що вони відмовились його підписати;
- висновок експерта №3/583 від 25.09.2014 року є недопустимим доказом, оскільки предметом його дослідження був легковий автомобіль «Тойота РАВ-4», д.н.з. НОМЕР_1 , який в установленому законом порядку з місця ДТП не вилучався та на момент призначення експертизи не був визнаний речовим доказом;
- протокол слідчого експерименту від 30.07.2014 року визнаний недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент був проведений з істотним порушенням встановленого КПК України порядку, так як в якості одного із понятих приймав участь працівник правоохоронного органу. Крім того, проведення слідчого експерименту із ОСОБА_7 як із свідком, який згодом став підозрюваним та обвинуваченим, був проведений з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, які виразились у отриманні показань від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, та вказані показання отриманні від свідка, який надалі визнаний підозрюваним і обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;
- висновок експерта №694/14-25 від 25.09.2014 року ґрунтується на доказах, які визнані судом недопустимими.
Проте, відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

За позицією Верховного Суду, наведеною в його постанові від 15 червня 2021 року (справа №204/6541/16-к, провадження №51-2172км19), не у всіх випадках порушення навіть фундаментальних прав і свобод особи під час кримінального провадження має прямий вплив на дотримання гарантій справедливого судового розгляду, зокрема й на допустимість доказів.
Отже, для вирішення питання, чи може порушення певних основоположних прав і свобод особи стати підставою для визнання доказів недопустимими, необхідно взяти до уваги не лише сам факт такого порушення, але й встановити його вплив на процес і характер отримання доказів, чого судом першої інстанції не було встановлено.

Крім того, постановою Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі №642/5974/13-к визначено, що встановлення судом порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовані.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що визнання судом першої інстанції вказаних доказів недопустимими належним чином не обґрунтоване з огляду на позицію Верховного Суду та вимог зазначеного закону.

Крім того, суд першої інстанції визнаючи недопустимим доказом протокол огляду місця події від 22.07.2014 року з долученою до нього схемою, не звернув увагу на те, що водієм ОСОБА_7 схема до протоколу вказаного огляду місця події підписана без заперечень.
Не надано судом першої інстанції оцінки і відмові потерпілого від участі у слідчому експерименті, який доручено провести органу досудового розслідування на підставі ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 13.07.2021 року під час розгляду даного кримінального провадження (а.п.79-86 т.2).
Також, апеляційний суд звертає увагу, що згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні вимог п.п. 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України внаслідок чого потерпілому ОСОБА_11 було завдано тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Разом з тим, судом першої інстанції не наведено мотивів, з яких було відкинуто обвинувачення ОСОБА_7 в частині порушення ним пунктів 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України та взагалі не надано їм будь-якої оцінки, що свідчить про невирішеність обвинувачення в цій частині.

Зазначення судом першої інстанції про те, що висновки експертів №2260 від 30.09.2014 року та №240-к від 30.10.2015 року про виявлені у потерпілого ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження доводять лише факт спричинення їх останньому під час дорожньо-транспортної пригоди, проте, вони жодним чином не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні ДТП, свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки суд всупереч вимог ст. 94 КПК України не оцінив їх в сукупності з іншими доказами з точки зору взаємозв`язку.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, постановлений без належного аналізу доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Наведені вище обставини, відповідно до ст. 412 КПК України, апеляційний суд вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки в засіданні апеляційного суду учасники судового розгляду клопотань про дослідження доказів не заявляли.
Враховуючи вищенаведене, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не входить в обговорення доводів апеляційної скарги, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції.

Під час нового судового розгляду суду належить дати належний аналіз усіх наявних у кримінальному провадженні доказів, проаналізувати фактичні дані, які містяться у показаннях обвинуваченого, потерпілого, інших джерелах доказів, які підтверджують чи спростовують обвинувачення та прийняти законне і обґрунтоване рішення в розумний строк, передбачений законом.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 12 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: