ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№2011/8284/12 Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1032/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку виконання вироку

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-старшого державного виконавця

Шевченківського відділу державної

виконавчої служби у м. Харкові ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 , заявника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 листопада 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харкова головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Визначено частку майна боржника ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , - квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності в розмірі 1/2 частини.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що питання, передбачені ст.537 КПК України стосуються виключно відбуття призначеного покарання за вироком суду, та не стосуються виконання вироків в частині майнових питань. Вважає, що зазначене у поданні державного виконавця питання не вирішується у порядку кримінального процесуального судочинства. Зауважив, що у поданні державного виконавця та в ухвалі суду повною мірою не зазначено і не досліджено обставини, які унеможливлюють звернення стягнення на майно яким володіє ОСОБА_8 одноособово, а також обставини, що унеможливлюють звернення стягнення на інше майно, що перебуває у спільній сумісній власності, окрім житла. Відзначив, що державним виконавцем не було надано суду відомостей за останній рік щодо відсутності у боржника рахунків у банках та інших фінансових установах; про відсутність у нього у власності автотранспортних засобів. Також відзначив, що усі довідки були отримані державним виконавцем більше трьох років тому. Наголосив, що судом першої інстанції не було виконано ухвалу Харківського апеляційного суду від 14.01.2020 року та при визначенні за ОСОБА_8 та ОСОБА_7 по 1/2 частки квартири належним чином не з`ясовано питання щодо рівності часток співвласників спільної сумісної власності, не досліджено питання стосовно наявності між співвласниками домовленості щодо розподілу часток, наявності рішень суду з цього питання, не досліджено та не наведено мотивів, з яких суд визначив частки співвласників спільної сумісної власності рівними. Указав, що суд позбавив його права надати пояснення та докази, що призвело до порушення його процесуальних прав. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_8 наводить доводи, аналогічні доводам апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 та зазначає, що також була позбавлена можливості надати суду пояснення. Наголосила, що через стан здоров`я, похилий вік та введений у країні карантин вона не мала можливості з`явитись у судове засідання, проте вона зазначала про бажання особисто приймати участь у судовому засіданні та просила перенести розгляд справи. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, думку старшого державного викнавця, який просив залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог, передбачених п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати, поміж визначених, і інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п.14 ч.1 ст.537 КПК України.

Згідно ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Зі змістом вказаних норм закону вбачається, що вирішення майнових питань у кримінальному провадженні під час виконання вироку, розглядається саме в порядку кримінального судочинства, у зв`язку із чим доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджено вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 24 березня 2014 року, який набрав законної сили 09 березня 2016 року. Цим же вироком були задоволені цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на загальну суму 634533 грн. 80 коп.. На даний час сума заборгованості не погашена.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (ч.2 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до даних державної фіскальної служби, ОСОБА_7 не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах. Згідно відповіді УДАІ ГУВСУ в Харківській області, боржнику автотранспортні засоби на праві власності не належать. Відповідно до акту державного виконавця від 06.07.2016 року, майно на яке можливо покласти стягнення у боржника відсутнє.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч.5 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2016 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється (ч.7 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік», тобто на час розгляду звернення державного виконавця із клопотання, розмір мінімальної заробітної плати становив 3723 грн.. Таким чином, для звернення стягнення на єдине житло боржника, сума стягнення повинна становити не менше ніж 74460 грн.. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати складає з 01 вересня 5000 грн.. Таким чином, для звернення стягнення на єдине житло боржника, у 2020 році сума стягнення повинна становити не менше ніж 100000 грн..

У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (ч.6 ст.48 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Як вже зазначалось, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 володіють квартирою АДРЕСА_1 саме на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи, що стороною захисту не було надано доказів існування домовленостей між співвласниками щодо розподілу часток або ж існування рішення суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення частки майна ОСОБА_7 в розмірі саме 1/2 частки квартири.

Слід відзначити, що апелянти, посилаючись на відсутність відомостей за останній рік щодо відсутності у боржника іншого майна, окрім житла, на яке може бути накладено стягнення, не зазначають будь-яких відомостей про виникнення у ОСОБА_7 права власності на рухоме або нерухоме майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що засуджений намагається фактично затягнути розгляд подання державного виконавця та розцінює це як небажання останнього добровільно виконати вирок суду в частині відшкодування шкоди потерпілим.

Що стосується порушеного в апеляційних скаргах питання про позбавлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 права дати пояснення суду, то вони є необґрунтованими.

Згідно ч.3 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

Відповідно до ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Як вбачається із матеріалів провадження, призначені судові засідання по даній справі були неодноразово, а саме починаючи з квітня 2020 року, п`ять разів відкладені за клопотанням представника заявника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_14 з причин введення в країні карантинних заходів, через зайнятість останньої в іншому процесі та через хворобу ОСОБА_7 . При цьому, будь-яких заперечень, письмових доказів вказаними особами надано не було, клопотань про проведення відеоконференції не заявлялось.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З метою дотримання розумних строків розгляду подання державного виконавця, що безпосередньо торкається прав потерпілих, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визнав причини неявки у судове засідання зазначених осіб неповажними та дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

З урахуванням викладеного, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування ухвали суду, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 листпада 2020 року про задоволення подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Харкова головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання частки майна боржника ОСОБА_7 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та заявника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: