Справа № 461/3002/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1157/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Вільшанка Золочівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду міста Львова від 24 вересня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345-1 КК України,-

з участю прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника : ОСОБА_6 ,

потерпілого : ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:
вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345-1 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді одного року позбавлення волі, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили постановлено не обирати.

По кримінальному провадженні вирішено питання цивільних позовів, судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком, 02.05.2018 приблизно о 08 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи, що ОСОБА_10 здійснює законну професійну журналістську діяльність, зокрема й щодо діяльності комунальної 1-ої стоматологічної поліклініки м. Львова, яку очолює ОСОБА_7 , підійшов до ОСОБА_10 , який відповідно до наказу Всеукраїнської громадської організації «Народний антикорупційний нагляд» №14 від 04.04.2014 являється журналістом газети «Антикорупційний вісник» та відповідно до наказу Львівської обласної організації «Партії захисників вітчизни» шеф-редактором та журналістом газети «Вибір-правозахисник», та шляхом усного висловлюванню погрожував йому насильством у зв`зку із здійсненням останнім журналістської діяльності. А саме: «Ну що пікетуємо, знову будеш пописувати в своїй газетках. А тобі не страшно ввечері ходити по вулицях. Дивись, а то це пікетування може бути останнє у твоєму житті». Вищезазначене висловлювання містить погрозу життю ОСОБА_10 за дії, що пов`язані з його професійною журналістською діяльністю, яку останній сприйняв як таку, що може здійснитися.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Галицького районного суду міста Львова від 24 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 , а кримінальне провадження закрити у зв`язку з недоведеністю його вини.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що вирок суду незаконний і такий, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Як зазначає апелянт, судом не враховано, що під час дослідження доказів та допиту свідків, стороною обвинувачення не надано доказів, якими підтверджено покази потерпілого про висловлювання обвинуваченим на адресу ОСОБА_10 «Ну що пікетуємо, знову будеш пописувати в своїй газетках. А тобі не страшно ввечері ходити по вулицях. Дивись, а то це пікетування може бути останнє у твоєму житті». Вказує, що обвинувачений повністю заперечив проти зазначеного висловлювання, що також не підтверджено і дослідженим судом відео.

Захисник звертає увагу й на те, що у вироку суду не усунуто розбіжностей в показаннях потерпілого та даних, зафіксованих на відео з місця події інкримінованого кримінального правопорушення, не обґрунтовано доведеність вини обвинуваченого за наявності двох різних за змістом доказів, що вказує, що обвинувачення у інкримінованому злочині ґрунтується на припущеннях, а позиція суду є незрозумілою та суперечливою щодо його рішення з цього приводу.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, потерпілого, який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345-1 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, свої висновки щодо винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який під час допиту у суді першої інстанції зазначив, що він здійснював журналістську діяльність, в ході якої висвітлював реформи комунальних поліклінік м. Львова, з чим був обізнаний ОСОБА_12 2 травня 2018 року він був присутній на пікетуванні Прокуратури Львівської області, яке відбувалося на пр. Шевченка у м. Львові, під час якого до нього підійшов ОСОБА_12 , котрий звернувся до нього зі словами: «Що будеш знову писати у своїх газетах? Чи ти не боїшся ходити по місту вечорами? Чи ти не задумувався, що це може бути твій останній пікет?»; показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду пояснив, що 2 травня 2018 року під час пікетування Прокуратури Львівської області він побачив, як до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_7 та сказав йому: «Ну що пікетуєш? Будеш пописувати у своїх газетах? А ти не боїшся ходити вечорами по вулицях? Дивись, бо це може бути останнє пікетування в твоєму житті». Після зазначеного звернення ОСОБА_10 розхвилювався, в нього піднявся тиск, що призвело до відкладення пікетування на деякий час; показаннями свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що 2 травня 2018 року під час пікетування Прокуратури Львівської області побачив, як до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_7 , сказавши: «Ти не можеш угомонитися? Багато життя тобі дано? Дивися, бо допишешся. Щоб тобі не прийшлося оглядатися по вечорах». Крім того, свідок повідомив, що при собі мав камеру відеоспостереження, однак увімкнув запис відео вже після висловлювання ОСОБА_7 на адресу ОСОБА_10 ; показаннями свідка ОСОБА_15 , яка зазначила, що 2 травня 2018 року під час пікетування Прокуратури Львівської області, вона побачила, як до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_7 та висловив погрози, в тому числі висловлювання: «Чи довго ще будеш писати в газетках? Чи не боїшся вечором ходити?»; показаннями свідка ОСОБА_16 , який повідомив, що під час пікетування Прокуратури Львівської області до ОСОБА_10 підійшов ОСОБА_7 та сказав фразу: «Що будеш знову писати у своїх газетах? Чи ти не боїшся ходити по місту вечорами? Чи ти не задумувався, що це може бути твій останній пікет?»; даними заяви ОСОБА_10 про вчинення злочину; копією посвідчення ОСОБА_10 на підтвердження журналістської діяльності; повідомленням про пікетування 2 травня 2018 року від ОСОБА_10 ; газетою «Вибір» №12 від 12 квітня 2017 року, у якій розміщено статтю ОСОБА_10 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в котрій також висвітлювалося реформування стоматологічних поліклінік АДРЕСА_2 ; газетою «Антикорупційний вісник» №59 за 16 грудня 2016 року, в якій міститься стаття ОСОБА_10 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », у якій, зокрема, висвітлювалося питання реформування стоматологічних поліклінік м. Львова; диском з відеозапису «Гол.Лік.Стомт.п.»; диском з двома посиланнями на відеозаписи в мережі Інтернет, яке було завантажено з облікового запису « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; даними листа засновника газети «Антикорупційний вісник» ОСОБА_17 ; даними наказу №14 від 4 квітня 2014 року про прийом на роботу ОСОБА_10 на посаду журналіста газети «Антикорупційний вісник»; даними листа засновника газети «Вибір. Правозахисник Львівщини» І.Стецівки №058 від 5 липня 2018 року; даними наказу №02 від 12 лютого 2002 року про прийняття на роботу шеф-редактором та журналістом газети «Вибір. Правозахисник Львівщини» - ОСОБА_10 ; висновком експерта №20329 від 22 грудня 2018 року, згідно з яким висловлювання: «Ну що пікетуємо, знову будеш пописувати в своїх газетках. А тобі не страшно ввечері ходити по АДРЕСА_3 , а то це пікетування може бути останнє в твоєму житті», що промовлене ОСОБА_7 , виражене у формі погрози, адресованої ОСОБА_10 . Об`єктивний зміст даного висловлювання містить погрозу життю адресата за дії, що пов`язані з його професійною журналістською діяльністю.

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту на те, що відсутні підстави для сприйняття слів ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_10 як реальних погроз не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 345-1 КК України, характеризується діянням, яке полягає, зокрема, у погрозі, яка має цілком конкретний зміст - вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна потерпілого та пов`язується із законною професійною діяльністю журналіста. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 345-1 КК України, є закінченим з моменту вчинення діяння донесення до потерпілого погрози відповідного змісту, тобто з моменту сприйняття такої погрози потерпілим, незалежно від настання щодо нього будь-яких суспільно небезпечних наслідків у виді страху, занепокоєння, стурбованості тощо. Тобто для кваліфікації дій вчиненого результат висловлення погрози значення не має.

Обов`язковою ознакою погрози у цьому складі злочину є те, що вона вчиняється у зв`язку зі здійсненням журналістом законної професійної діяльності. Така може бути спрямована на: 1) недопущення здійснення журналістом законної професійної діяльності (діяння вчиняється до початку виконання потерпілих службових обов`язків); 2) зупинення здійснення журналістом законної професійної діяльності (діяння вчиняється у процесі виконання потерпілим своїх службових обов`язків); 3) помсти потерпілому за здійснення журналістом законної професійної діяльності.

При цьому реальність погрози не залежить від характеризуючи даних особи, що її висловлює, зокрема, від наявності чи відсутності у неї кримінального минулого, його професійної діяльності тощо, адже така спрямована на залякування журналіста у зв`язку з його професійною діяльністю та припинення такої діяльності.

Як слідує з висновку №20329 від 22 грудня 2018 року, об`єктивний зміст висловлювання ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 містить погрозу життю адресата за дії, що пов`язані з його професійною журналістською діяльністю. Наведеним спростовуються твердження апелянта про відсутність у словах обвинуваченого реальної погрози потерпілому.

Частиною 1 ст. 356 КПК України встановлено, що за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. Тим самим кримінальним процесуальним законом визначено підставу, коли суд має право (а не обов`язок) допитати експерта якщо це необхідно для роз`яснення його висновку. З огляду на те, що наданий експертом висновок є зрозумілим та не потребує додаткового роз`яснення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність необхідності допиту експерта.

Покликання апелянта на те, що показання свідків мають розбіжності, а тому такі не можуть підтверджувати вину ОСОБА_7 , не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 224 КПК України перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту. У разі допиту свідка він попереджається про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань, а потерпілий - за давання завідомо неправдивих показань.

З наявних матеріалів справи слідує, що свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 були приведені до присяги та попереджені судом про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань (а.с. 89-98). Аналогічно до присяги був приведений потерпілий ОСОБА_10 та попереджений про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань (а.с. 106-109).

Тобто судом першої інстанції дотримано встановлених кримінальним процесуальним законом вимог щодо допиту свідків та потерпілого. Що стосується незначної розбіжності у показаннях вказаних свідків, то колегія суддів зазначає, що зміст цих показань є тотожним, адже такі свідчать про здійснення обвинуваченим погрози потерпілому за дії, пов`язані зі здійсненням останнім його журналістської діяльності. Крім того, колегія суддів враховує, що між допитом свідків, який здійснювався 6 серпня 2019 року та самою подією, що відбулась 2 травня 2018 року, пройшов значний період часу, а тому, враховуючи властивості людської пам`яті, свідки не можуть дослівно пам`ятати слова обвинуваченого.

Стосовно того, що на відео не зафіксовано тих даних, про які зазначили свідки, то під час допиту у суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснив, що камеру відеоспостереження він увімкнув вже після висловлювання ОСОБА_7 на адресу ОСОБА_10 .

Твердження про те, що зафіксована на відеозаписі частина розмови між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 спростовує погрозу застосування насильства щодо останнього, носить оціночний характер та розцінюється колегією суддів як обрана стратегія захисту, спрямована на уникнення кримінальної відповідальності.

Покликання захисника на те, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні його клопотання про допит свідків не беруться до уваги, оскільки, як встановлено апеляційним судом, сторона захисту заявила клопотання про допит свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 вже на стадії судового розгляду, відтак про існування таких свідків стороні обвинувачення не було відомо. З огляду на наведене, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні даного клопотання.

Беручи до уваги викладене, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків судів першої інстанції, в апеляційній скарзі захисник не навів.

Тому з урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду є належно вмотивованими й обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та положення закону, яким він керувався, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирок Галицького районного суду міста Львова від 24 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4