Справа № 489/1867/19
кримінальне провадження
№1-кп/489/180/22
ВИРОК
Іменем України

21 лютого 2022 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого ОСОБА_1

із секретарями

судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13

потерпілої ОСОБА_14

представника потерпілої ОСОБА_15

обвинуваченого ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акту за обвинуваченням:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка, Жовтневого району, Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 11.07.2017 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ст.121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_16 , 30.12.2018 р. близько 00.43 год., знаходячись по пр. Мира, 21 в м. Миколаєві, біля приміщення бару «Бомбей» в ході виниклого конфлікту, з метою заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно наніс ОСОБА_17 один удар ножем в область живота, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням тіла підшлункової залози, брижі товстої кишки, нижньої поперекової вени (клінічно), що ускладнилося фібринозно-гнійним перитонітом, від яких 07.01.2019 р. у лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, настала смерть потерпілої ОСОБА_17 .

Суд визнає ОСОБА_16 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України, тобто у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вина обвинуваченого доведена дослідженими судом доказами.

Обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, суду показав, що у ніч з 29.12.2018 р. на 30.12.2018 р. на початку 12.00 ночі, знаходився у барі «Бомбей» по пр. Мира в м. Миколаєві, пив пиво, вийшов з бару перекурив, потім знов зайшов у бар, посидів, ще випив пива та оскільки нікого з його знайомих не було, вже збирався йти додому, вийшов з бару покурити та почув, що хтось кричав про допомогу, було чутно нецензурну лайку, потім побачив як дівчина з великим ножем, схожим на шаблю, загнавши хлопця у кут, лаялася на нього, кричала та виражалася нецензурною лайкою, а хлопець вибачався перед нею, після чого він підійшов та зробив зауваження але дівчина, яка була в стані алкогольного та можливо і наркотичного сп`яніння, переключилася на нього, підійшла з ножем, почала грубо виражатися нецензурною лайкою на його адресу. Побачивши це, він злякався, відбіг від неї, також виразився нецензурно на її адресу, у відповідь вона кинула у його сторону пляшку. Його спілкування з дівчиною тривало всього дві хвилини. Після чого він пішов у сторону кільця, у напрямку до вул. Космонавтів, зайшов за кут, озирнувся та побачив, що дівчина стояла на тому ж місці і біля неї були якісь люди. Після чого він пішов додому. Також додав, що того вечора у нього не було при собі ножа і будь-якої зброї, цю дівчину він не знав, ніколи раніше не бачив у барі. Те, що вона була у нетверезому стані, він визначив візуально, оскільки дівчина шаталася, була порушена координація рухів, у неї була дуже неадекватна поведінка, проте особисто він не бачив, що вона вживала алкогольні напої. Його родичі не пропонували родичам потерпілої ніякої матеріальної допомоги, це не правда. Зазначив, що наступного дня до нього приходив ОСОБА_18 , сказав, що когось підрізали чи то дівчину, чи то дівчина когось підрізала, запитував про ситуацію, на що він йому розповів такі ж обставини, через тиждень він ще приходив до нього. Позовні вимоги не визнав.

Потерпіла ОСОБА_14 яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення та приведеною до присяги, суду показала, що ОСОБА_17 це її померла донька, 30.12.2018 р. після 17.00 год. їй зателефонували з лікарні, вона одразу приїхала, її пустили до реанімації, донька була при тямі, сказала, що до неї приходили працівники поліції і вона по фото впізнала обвинуваченого ОСОБА_16 як чоловіка який наніс їй удар ножем. Протокол впізнання вона не могла підписати, оскільки була після операції. Батько обвинуваченого ОСОБА_19 приходив до лікарні, казав, що він та вся родина дуже хвилюються, особисто купував ліки по списку для лікування доньки. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_20 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, відмовився надавати покази відносно обвинуваченого ОСОБА_16 , який є його сином.

Свідок ОСОБА_18 , який, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та приведеним до присяги, суду показав, що у грудні 2018 р. вночі, він знаходився на площі Перемоги, біля бару «Бомбей», побачив пару яка сварилася, вони знаходились на відстані приблизно 10-15 метрів від нього, у них був сімейний конфлікт, крім них були ще присутні 7 чоловік, які стояли у стороні. Сварка між чоловіком та дівчиною тривала близько 15-20 хвилин, вони голосно сварились, потім дівчина закричала і впала, а чоловік з предметом у руках пішов. У той момент він підійшов до дівчини, вона трималася за живіт, побачив у неї кров, викликав швидку допомогу. Чоловік, що сварився з дівчиною, це обвинувачений ОСОБА_16 , який присутній у залі суду.

Свідок ОСОБА_21 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та приведеною до присяги, суду показала, що 31.12.2018 р. вона разом з чоловіком ОСОБА_22 , знаходилися біля лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, працівники поліції запросили до палати і у їх присутності дівчина впізнавала по фотографіям чоловіка, який спричинив їй ножем поранення, вона була з порізом у тяжкому стані, лежала під капельницею, впізнала чоловіка але через важкий стан не змогла поставити підпис.

Свідок ОСОБА_23 , яка, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та приведеною до присяги, суду показала, що у родинних відносинах з ОСОБА_16 не перебуває, по АДРЕСА_2 у будинку був 31.12.2018 р. обшук, у той момент коли вона прийшла поговорити до ОСОБА_20 , з приводу обставин справи пояснити нічого не може, їй не відомі обставини. Конфлікту ОСОБА_16 з дівчиною вона не бачила.

Судово-медичний експерт ОСОБА_24 , який, будучи приведеним до присяги та повідомленим про кримінальну відповідальність, повідомив, що дійсно він, на підставі ухвали слідчого судді, проводив судову медичну експертизу трупа ОСОБА_17 по з`ясуванню причин настання смерті, а також механізму нанесення їй тілесних ушкоджень, в судовому засіданні він підтвердив складений ним висновок № 104 від 14.03.2019 року, та роз`яснив суду, що при проведенні дослідження ним особисто проводилися заміри рани, лінійкою, яка пройшла сертифікацію, такі заміри були зроблені при зведенні країв рани, про що ним зазначено у дослідницькій частині висновку, а саме малася рана при зведенні країв розміром 0,2х4,5 см., де 0,2 см. це ширина рани, 4,5 см. довжина, також довжина ранового каналу складала не менше 12 см. Таким чином смерть ОСОБА_17 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням внутрішніх органів, що ускладнилося фібринозно-гнійним перитонітом, тобто поранення з пошкодженнями призвело до такого ускладнення як фібринозно-гнійний перитоніт.

Згідно рапорту слідчого СВ Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_25 від 30.12.2018 р., здійснено виїзд до бару «Бомбей» по АДРЕСА_3 , звідки було доставлено до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, невстановлену жінку з проникаючою колото-різаною раною живота.

Відповідно до протоколу від 30.12.2018 р., встановлено, що місце події є ділянка місцевості біля бару «Бомбей» по пр. Мира, 21 в м. Миколаєві, де на тротуарній плитці, виявлено дві плями бурого кольору, схожі на кров та фрагмент вати з плямами бурого кольору.

Протоколом від 30.12.2018 р., встановлено, що у приміщенні душової кімнати лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва по вул. Корабелів, 14 в м. Миколаєві, оглянуто речі потерпілої ОСОБА_17 , серед яких комбінезон синього кольору, з наявними на ньому плямами бурого кольору та на відстані 2 см. від блискавки та 1 см. від поясу з лівої сторони отвором, розміром 3х0.5 см.

Згідно протоколу огляду місця події від 30.12.2018 р., оглянуто ділянку місцевості по АДРЕСА_3 , біля кафе, де виявлено та вилучено плями речовини бурого кольору.

Згідно протоколів огляду предмету від 11.02.2019 р., оглянуті, надані 30.12.2018 р. адміністрацією бару «Бомбей», два DVD-R 8-16-х, з відеозаписами з камер відеоспостереження за 30.12.2018 р.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.12.2018 р., потерпілою ОСОБА_17 , в приміщенні Лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, впізнано ОСОБА_16 під № 3, як чоловіка який 30.12.2018 р. о 01.00 год. біля бару «Бомбей» спричинив їй тілесні ушкодження в область живота.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2019 р., свідком ОСОБА_26 впізнано ОСОБА_17 під №2, як жінку яка є клієнтом бару «Бомбей» та яка знаходилася в ніч з 29.12.2018 р. на 30.12.2018 р. у вказаному барі та якій були спричинені ножові поранення.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2019 р., свідком ОСОБА_26 впізнано ОСОБА_16 під №3, як чоловіка який є клієнтом бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходився в ніч з 29.12.2018 р. на 30.12.2018 р. у вказаному барі.

Висновком експерта № 104 від 14.03.2019 р. встановлено, що смерть ОСОБА_17 настала внаслідок одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням тіла підшлункової залози, брижі товстої кишки, нижньої поперекової вени (клінічно), що ускладнилося фібринозно-гнійним перитонітом.

При дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

рани на передній поверхні живота зліва з раньовим каналом та пошкодження тіла підшлункової залози, брижі товстої кишки, нижньої поперекової вени (клінічно) та забрюшинної гематоми зліва, які є прижиттєвими колото-різаними ушкодженнями, що утворились в результаті однократної дії пласким колото-ріжучим предметом типу клинка ножа, що має вістря, обух та лезо, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням, у стаціонарі Лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, 07.01.2019 р. о 10.00 год. смерті ОСОБА_17 .

Локалізація рани, направлення раньового каналу вказують на те, що в момент їх спричинення потерпіла ОСОБА_17 знаходилась обернена обличчям до нападника.

При дослідженні трупу будь-яких характерних пошкоджень, щоб свідчили про боротьбу та самозахист не виявлено.

При хіміко-токсикологічному дослідженні № 40 від 03.01.2019 р. у ОСОБА_17 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,65 проміле, що свідчить про середню ступінь алкогольного сп`яніння, стосовно до живих осіб.

При судово-імунологіному дослідженні крові трупа ОСОБА_17 , встановлено її відношення до групи АВ ізосерологічної системи АВО.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 18.02.2019 р., свідок ОСОБА_18 , на місці події вказав на обставини конфлікту 30.12.2018 р. між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , виявлення ним потерпілої з колото-різаною раною живота після конфлікту з ОСОБА_16 , надання ним першої медичної допомоги потерпілій та виклику швидкої медичної допомоги.

Аналізуючи надані стороною обвинувачення та досліджені безпосередньо у судовому засіданні докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень ст. 86 КПК України, вважає їх допустимими.
Крім того, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.
Таким чином, вказані докази, досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння обвинуваченим ОСОБА_16 кримінального правопорушення.
Показання потерпілої ОСОБА_14 , надані нею безпосередньо у судовому засіданні, суд бере до уваги при ухваленні вироку, оскільки такі показання хоча прямо не підтверджують жодну із обставин вчинення кримінального правопорушення (так як вона не була очевидцем події), однак підлягають доказуванню у частині вирішення судом цивільного позову. Зокрема, суд бере до уваги той факт, що потерпіла ОСОБА_14 є матір`ю загиблої ОСОБА_17 , втратила доньку, понесла матеріальні збитки та зазнала душевних страждань, внаслідок її передчасної смерті.
Аналізуючи покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_21 , які були допитані під час судового слідства, суд приймає їх до уваги, розцінює як правдиві, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підтверджуються сукупністю інших доказів, зібраних в ході досудового розслідування та досліджених судом під час судового розгляду справи, не викликають сумнів в їх достовірності, оскільки були незмінними протягом досудового та судового слідства, останні були попереджені про кримінальну відповідальність.

Надані свідком ОСОБА_18 показання, безпосередньо у судовому засіданні, повністю підтверджують ті покази, які були надані ним при проведенні слідчого експерименту, який було зафіксовано на носії інформації MikroSDHC 16 Gb «Kingston», який судом було досліджено.
При цьому, судом не беруться до уваги показання свідка ОСОБА_23 , в частині доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_16 , в інкримінованому йому злочині чи спростування його вини, оскільки вона не підтвердила жодну із обставин кримінального провадження, яка підлягає доказуванню.

Не заслуговують на увагу та є неспроможними доводи сторони захисту щодо проведення слідчої дії, а саме пред`явлення особи для впізнання від 31.12.2018 р. за відсутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , виходячи з наступного.

Потерпіла ОСОБА_17 , за загальними рисами обличчя, кольором волосся та зачіскою, впізнала обвинуваченого ОСОБА_16 , як чоловіка який 30.12.2018 р. о 01.00 год. біля бару «Бомбей» спричинив їй тілесні ушкодження в область живота, що оформлено протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.12.2018 р., який був складений з дотриманням вимог ст.104, 223, 228, 231 КПК України, вказана слідча дія була проведена у присутності понятих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , за участю захисника потерпілої ОСОБА_17 - ОСОБА_15 , підписом якого, у протоколі, також зафіксовано факт неможливості його особистого підпису потерпілою, через тяжкий стан здоров`я. При цьому, вказані обставини були повністю підтверджені свідком ОСОБА_21 у судовому засіданні.

Вказаний вище протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.12.2018 р. є належним та допустимим доказом, має доказове значення, повністю підтверджується та узгоджується з показами безпосередньо допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_21 та не викликає у суду жодних сумнівів, щодо достовірності зафіксованої у ньому інформації, тому суд приймає його до уваги при прийнятті рішення.

Суд приймає до уваги та визнає належним та допустимим доказом протокол огляду місця події від 30.12.2018 р., яким оглянуто речі потерпілої ОСОБА_17 , оскільки такий огляд було проведено слідчим в присутності понятих, з участю спеціаліста, у чіткій відповідності із вимогами ст. 237 КПК України, без порушень та без застережень будь-кого із учасників такої процесуальної дії.

Твердження захисника про те, що такий огляд проведено із порушенням норм КПК, є необґрунтованим та безпідставним, оскільки зазначений протокол з додатком, складений уповноваженою на те особою, відповідно до положень ст.ст. 104, 105, 237 КПК України, фототаблиця, яка долучена до нього, доповнює вказаний протокол, підтверджує викладені у протоколі дані.

При цьому, незазначення у протоколі слідчої дії, приладу, який використовувався для вимірювання певних величин та його технічних характеристик, суд вважає неістотним порушенням, та таким, яке не може спростувати усього, що викладено у процесуальному документі.
Крім того, суд приймає до уваги та визнає належним та допустимим доказом висновок експерта № 104 від 14.03.2019 р., яким встановлено, що смерть ОСОБА_17 настала внаслідок одного сліпого проникаючого колото-різаного поранення живота з ушкодженням тіла підшлункової залози, брижі товстої кишки, нижньої поперекової вени (клінічно), що ускладнилося фібринозно-гнійним перитонітом. Виявлена рана в ділянці живота зліва з рановим каналом (не менше 12 см.) та пошкодження тіла підшлункової залози, брижі товстої кишки, нижньої поперекової вени, що супроводжувалося заочеревинною гематомою зліва з подальшим ускладненням у вигляді фібринозно-гнійного перитоніту, є тяжкими тілесними ушкодженнями, та у своїй сукупності мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті потерпілої ОСОБА_17 .

Наведений висновок експертизи проведений кваліфікованим експертом, належним чином аргументований, ґрунтується на ретельному дослідженні, зроблений на підставі діючого законодавства, містить відповіді на усі поставлені питання, висновок обґрунтований дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновку відносяться до справи і мають доказове значення. Тому даний висновок суд покладає в основу прийнятого рішення. Підстав недовіряти висновку експертизи в суду немає.
Враховуючи викладене, суд критично оцінює та не бере до уваги версію сторони захисту, що смерть потерпілої могла наступити як наслідок надання їй медичними працівниками несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги, оскільки такі твердження повністю спростовані в судовому засіданні як висновком експерта № 104 від 14.03.2019 р., відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_17 було отримане нею поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів від чого послідувало ускладнення у вигляді фібринозно-гнійного перитоніту, так і наданими безпосередньо у судовому засіданні показами експертом ОСОБА_24 .

До показів обвинуваченого про його непричетність до вчинення злочину, суд ставиться критично, визнає їх неправдивими, оскільки окрім показів обвинуваченого, вони будь-якими іншими доказами не підтверджені, та є на думку суду, способом захисту, який обрав обвинувачений з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин та такі його покази спростовуються сукупністю досліджених доказів.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, обвинувачений, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово (через з`ясування відносин особистого характеру), завдав потерпілій ОСОБА_17 удар ножем в живіт, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті, а також з вчиненим обвинуваченим ОСОБА_16 суспільно-небезпечним, протиправним діянням.

При цьому, його дії були умисними, він усвідомлював, що завданий ним удар ножем в живіт має суспільно-небезпечний характер і може спричинити небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, бажав їх настання, однак байдуже поставився до того, що внаслідок таких його дій може настати смерть потерпілої.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про те, що смерть потерпілої ОСОБА_17 стала прямим результатом завданих їй тяжких тілесних ушкоджень. Інших чинників, які б могли істотно вплинути на настання такого наслідку, встановлено не було.

Таким чином, прийнявши до уваги висновок Верховного Суду від 12.07.2018 року у справі № 206/6936/15 та з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_16 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, та не знаходить підстав для їх кваліфікації за іншими статтями Кримінального кодексу України.

Згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Вказані висновки визначені у Постанові Верховного суду від 07.12.2020 у справі № 728/578/19.

Суд бере до уваги, що у цьому кримінальному провадженні дійсно в переважній більшості наявні непрямі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_16 .. Однак, скоєння цього злочину саме ОСОБА_16 встановлено судом на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутої на свій захист версії обвинуваченого щодо обставин спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили її смерть, яка не узгоджується із вказаними доказами, дозволяє суду встановити винуватість ОСОБА_16 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть відповідно до стандарту доказування "поза розумним сумнівом".

Дослідивши та перевіривши вказані докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, поза розумним сумнівом повністю доведена даними огляду місця події, щодо виявлення на місці події слідів крові, огляду одягу потерпілої, даними експертизи, щодо наявності у загиблої ушкоджень, причин та наслідків їх утворення, показами свідка ОСОБА_18 , про наявність між обвинуваченим і загиблою конфлікту, зокрема у ніч події, на що ним вказано і в ході слідчого експерименту, обставинами впізнання безпосередньо потерпілою ОСОБА_17 обвинуваченого ОСОБА_16 , як особу що вчинила злочин відносно неї, а також впізнання свідком ОСОБА_26 потерпілу ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , як клієнтів, які 30.12.2018 р. знаходились у барі «Бомбей», обставини чого також підтверджені відомостями зафіксованими на DVD-R 8-16-х дисках, з камер відеоспостереження за 30.12.2018 р., які були досліджені у судовому засіданні.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_16 , судом не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п.1 та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_16 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, обираючи покарання, враховує характер, тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не одружений, не має постійного місця роботи, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його позицію під час судового розгляду, відсутність з його боку засудження своєї протиправної поведінки, нерозуміння наслідків заподіяного, наявність обставини, що обтяжує покарання, а також позицію потерпілої, яка втратила доньку, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, суд вважає необхідним, до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2017 р.

Оскільки судом обвинуваченому ОСОБА_16 призначено покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Потерпілою ОСОБА_14 був заявлений позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. Потерпіла просить стягнути з обвинуваченого на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 13 711 гривень, в рахунок моральної шкоди 350 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог потерпілою до суду разом із позовом надані квитанції щодо придбання ліків (т.1 а.с.28-29). Інших доказів, призначення лікарем лікування, картку хворого з лікарськими призначеннями, тощо, на обґрунтування позовних вимог потерпілою надано не було.

Дослідивши матеріали кримінального провадження суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково відмовляє в ньому.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, надані потерпілою на підтвердження заявленого цивільного позову до обвинуваченого, про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13 711 гривень, пов`язаної із придбанням ліків та медикаментів доньці, дійшов висновку, що позов у цій частині не підлягає задоволенню, у зв`язку з його недоведеністю, оскільки потерпілою не надано належних медичних документів, які б підтверджували проходження лікування ОСОБА_17 та призначення лікарем відповідних ліків.

У відповідності до ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода (фізичний біль та страждання, заподіяні особі в зв`язку із пошкодженням здоров`я, душевні хвилювання в зв`язку із протиправною поведінкою у відношенні нього або членів його родини) заподіяна фізичною особою протиправними діями, відшкодовується особою, що заподіяла її при наявності її вини.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Позов потерпілої ОСОБА_14 в частині відшкодування моральної шкоди, в розмірі 350 000 грн. суд, з врахуванням глибини та тяжкості моральних страждань потерпілої, викликаних втратою доньки, внаслідок протиправного винного діяння, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_16 , спогадами про подію злочину, зміною звичного укладу життя, вважає таким, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 200 000 грн.

В межах даного кримінального провадження прокурором Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2, заявлено цивільний позов у інтересах держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги Миколаївської міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_17 на суму 14584,15 грн.
Відповідно до ст. 1166 ЦПК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Згідно із п. 4 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993р., визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
З вказаного слідує, що безпосередньо на обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілої від злочину. Враховуючи викладене, позов прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2, є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи зазначене вище, позов прокурора в інтересах держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги Миколаївської міської ради, про стягнення з обвинуваченого витрат медичного закладу на лікування потерпілої ОСОБА_17 в розмірі 14 584 грн. 15 коп., суд вважає таким, що підлягає задоволенню на підставі ст.1206 ЦК України.

У кримінальному провадженні витрати на проведення експертиз, відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 374, 375 Кримінального процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_19 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.2 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2017 р., та остаточно визначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

Строк покарання засудженому обчислювати з 21.02.2022 р., в який зарахувати строк попереднього ув`язнення засудженого з 08.02.2019 р. по 21.02.2022 р.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з засудженого ОСОБА_19 на користь потерпілої ОСОБА_14 на відшкодування моральної шкоди - 200 000 грн.

Стягнути з засудженого на користь держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги Миколаївської міської ради 14 584 грн. 15 коп.

Речові докази: два DVD-R диски з відеозаписами з камер відео спостереження бару «Бомбей» за 30.12.2018 р. зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим з моменту вручення копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1