Справа № 214/6912/20
1-кп/214/442/21
У Х В А Л А
Іменем України

22 листопада 2021 рокуСаксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001268 від 09.09.2020 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_6 , обвинувачені: ОСОБА_3 ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_7
Встановив:
В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000055 від 03.03.2021 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів.
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає, що з урахуванням вимог ч. 1 ст. 178 КПК України необхідно зазначити обставини, з огляду на які є достатньо підстав, щоб говорити про наявність актуальності та високу ймовірність наявність ризиків, які передбачені п.п. 1,5, ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, у яких обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки санкція ч.3 ст. 185 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. Обвинувачений ОСОБА_3 раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих та тяжких злочинів проти власності, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, в результаті чого відбував призначені порання. Такі фати вказують на певні схильність у обвинуваченого вчиняти кримінальні правопорушення, також на можливість і не бажання жити відповідно до норм, які існують в суспільстві та державі, не вчиняти інші злочини. Вивченням особистості обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що останній офіційно не працевлаштований та не має постійного місця роботи, тобто не має джерел доходу , що свідчить про фінансову не спроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб, із чого слідує, що останній зможе продовжити злочинну діяльність; у зареєстрованому шлюбі не перебуває, на утриманні неповнолітніх дітей не має, за місцем реєстрації не мешкає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати останнього не покидати межі м. Кривого рогу або території України. ; раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності. Вказані обставини свідчать про високу ймовірність настання таких ризиків, як переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.
Потерпілий ОСОБА_6 підтримав думку прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд застосувати відносно нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, та просив суд взяти до увагу наявну в матеріалах справи заяву, відповідно до якої директор ТОВ «Хлібороб гарант» ОСОБА_8 зобов`язується прийняти його на роботу на посаду електрозварника 4 розряду.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав думку обвинуваченого та просив суд визначити ОСОБА_3 заставу в мінімальному розмірі.
Інші учасники кримінального провадження покладались на розсуд суду.
Вислухавши думки сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з таких підстав.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 не одружений, не працевлаштований, не має постійного місця проживання і реєстрації в м. Кривому Розі, маючи не зняту та не погашену судимість, в період іспитового строку, встановленого вироком Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2020 року вчинив новий умисний, корисливий злочин проти власності в період іспитового строку.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що маються підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.
Щодо клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну йому запобіжного заходу то воно не підлягає задоволенню, оскільки більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення оскільки обвинувачений не має джерел для утримання себе.
Долучену до матеріалів справи заяву про зобов`язання працевлаштувати ОСОБА_3 на посаду електрозварювання 4 розряду, суд не приймає до уваги, оскільки вона не має жодної юридичної сили та не може бути визнана судом беззаперечним доказом працевлаштування обвинуваченого.
Таким чином, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів.
Однак, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захиснка ОСОБА_9 про визначення обвинуваченому застави, та з урахуванням приписів п.1 ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України, а саме тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , тяжкість передбаченого за дані кримінальні правопорушення покарання, майновий стан обвинуваченого, розмір спричиненої шкоди, суд вважає за можливе визначити обвинуваченому ОСОБА_3 заставу в розмірі 20 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 42040,00 грн
Керуючись ст. ст. 110, 315-317, 369, 371 КПК України, суд, -

Постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 ( шістдесят) днів, тобто до 20.01.2022 року.

Визначити розмір застави ОСОБА_3 в розмірі 20 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 42040,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст судового рішення складено о 10-50 год. 26.11.2021 року.
Суддя ОСОБА_1