Номер провадження: 11-сс/813/1181/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000150 від 11.02.2020 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року обрано щодо підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, до 18.09.2021 року, в межах строку досудового розслідування. Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі вісімнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181 600 грн.

Рішення суду про застосування запобіжного заходу мотивоване наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, доведеністю існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутністю підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваної.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, зокрема, захисник стверджує, що:

- підозрювана заміжня, має на утримання трьох неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, отже має міцні соціальні зв`язки, що дає змогу прийти до висновків про неможливість і недоцільність переховування від суду;

- підозрювана раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась;

- в рамках кримінального провадження вже було проведено огляд місця події, вилучені всі речові докази та проведено експертизу, допитано свідків;

- судом жодним чином не обґрунтовано неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляду цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, на підтвердження обставин, зазначених у якій надала копії характеризуючи підозрювану документів та копії документів, що підтверджують хвороби, на які страждає чоловік підозрюваної. На підставі наведеного захисник просила апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляду цілодобового домашнього арешту.

Підозрювана ОСОБА_8 просила з огляду на перебування на її утриманні неповнолітніх дітей та чоловіка, який страждає на хронічні захворювання, застосувати до неї менший розмір застави.

Прокурор ОСОБА_6 зазначив, що ризики, наведені у клопотанні слідчого, доведені та продовжують мати місце,просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, як таку, що є законною та обґрунтованою.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, його висновки про необхідність відносно ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.

Так, приймаючи таке рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків на території міста Одеси, не має постійного місця проживання, що в такому випадку може перешкоджати кримінальному провадженню; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як остання не працевлаштована та не має постійного місця роботи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування слідчим суддею наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора та були встановлені в попередніх судових рішеннях, якими вирішувалося питання про продовження запобіжного заходу підозрюваній ОСОБА_8 не зменшились та виправдовують подальше тримання під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є пропорційними та обґрунтованими щодо обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності продовження тримання під вартою, з урахуванням положень глави 18 КПК України.

Апеляційний суд, відхиляючи посилання захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на відсутність ризику впливу на свідків, з огляду на те, що вони вже були допитані, звертає увагу на наступне.

В частині існування ризику впливу підозрюваного на потерпілих та свідків в рамках кримінального провадження, слідчим суддею було враховано, що перебування у статусі підозрюваного може викликати у ОСОБА_8 активні дії щодо впливу на свідків, з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки жоден зі свідків безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надавалися на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень.

Крім того, оскільки у випадку подальшого можливого направлення обвинувального акту до суду відносно ОСОБА_8 свідки будуть допитуватися безпосередньо судом, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику ймовірного впливу підозрюваним на потерпілих та свідків.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.4 ст.95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, лише з моменту надання показань свідками у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання, з огляду на положення стст.84, 95 КПК, набувають ознак доказу в кримінальному провадженні.

Соціальні зв`язки підозрюваної, на які звертає увагу її захисник у апеляційній скарзі, апеляційний суд відхиляє, оскільки, на переконання апеляційного суду, відсутність судимостей, перебування у шлюбі, наявність місця проживання не є достатньо переконливими обставинами, щоб нівелювати вище зазначені ризики, обставини ж щодо перебування на утриманні підозрюваної трьох неповнолітніх дітей, належними доказами стороною захисту підтверджені не були, надані захисником копії свідоцтв про народження дітей та копії медичних документів її чоловіка самі по собі не підтверджують прийняття активної участі у вихованні дітей та перебування дітей на утриманні підозрюваної.

Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 , попри висловлений нею намір не переховуватись від суду та вчиняти нові злочини, у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу ані слідчому судді, ані апеляційному суду надано не було.

На думку апеляційного суду, висловлений підозрюваною намір не вчиняти спроб втечі та не впливати на свідків, не є фактором настільки міцним та впливовим на поведінку обвинуваченого щоб гарантовано забезпечити виконання нею процесуальних обов`язків.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування підозрюваною під вартою.

Щодо обраної слідчим суддею розміру застави ОСОБА_8 , апеляційний суд, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та соціального стану підозрюваного, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що обрана застава у межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за наявності ризиків, на які посилається сторона обвинувачення, неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів забезпечити виконання підозрюваним покладених на неї процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою, на даному етапі є виправданим.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статями 177, 178, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21 липня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_8 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні №0000150 від 11.02.2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4