Провадження №1-кс/760/504/22
Справа №760/145/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, що полягає у не розгляді клопотання у кримінальному проваджені №0000249 від 23.10.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2022 року ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді зі скаргою в якій просить визнати бездіяльність уповноважених прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і дізнавача Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000249 від 23.10.2019 року, що полягає у не розгляді її клопотання від 13.12.2021 року та зобов`язати уповноваженого прокурора розглянути заявлене нею клопотання від 13.12.2021 року;
визнати бездіяльність уповноважених прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000249 від 23.10.2019 року, що полягає у не скасуванні постанови про закриття кримінального провадження від 10.11.2021 року та скасувати вказану постанову;
Вирішуючи питання відкриття провадження по даній скарзі слідчий суддя звертає увагу на наступне.
В ст. 303 КПК України визначено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до п.3 ч.2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Закон встановлює певні критерії, що дозволяють віднести ту чи іншу особу до числа осіб, які мають право оскарження дій чи бездіяльності учасників кримінально - процесуальних правовідносин, щодо здійснення ними кримінальної процесуальної діяльності, продиктованої наявністю певних прав та обов`язків в силу вимог закону.
Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що необхідною умовою виконання певних функцій є той факт, що особа має бути носієм певних прав та обов`язків обумовлених законом та володіти конкретним правовим статусом та здійснювати свої право в строки встановленні чинним законодавством.
Як вбачається з матеріалів скарги, вона не містить обґрунтування поважних причин пропуску скаржником строку для оскарження постанови про закриття кримінального провадження від 10.11.2021 року.
Крім того, матеріали справи містять докази, що вказують на неодноразові звернення ОСОБА_2 зі скаргами на постанову про закриття кримінального провадження від 10.11.2021 року та зобов`язання розгляду її клопотання від 13.12.2021 року, в якому міститься аналогічна вимога про скасування вказаної постанови.
Так, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23.12.2021 року по справі №760/33920/21 зобов`язано уповноважених осіб Солом`янської окружної прокуратури м. Києва у кримінальному провадженні №0000249 від 23.10.2019 року, у відповідності до вимог ст. 220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_2 від 13.12.2021 року, про що винести вмотивовану постанову та вручити її особі, яка заявила клопотання або повідомити про результати його розгляду.
Доказів невиконання вказаної ухвали скаржником не надано.
Крім того, скаржник заявляє аналогічні за змістом вимоги, які були предметом розгляду вищевказаної скарги та не просить визнати бездіяльність прокурорів, що полягає у невиконанні вимог ухвали слідчого судді.
Також в провадженні слідчого судді перебуває скарга ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва в не розгляді клопотання від 12.12.2021 року в якій, зокрема, містяться вимоги про скасування постанови про закриття кримінального провадження, що підтверджується протоколом автоматичного визначення слідчого судді (справа №760/33918/21 провадження №1-кс/760/11001/21).
Дана поведінка скаржника може трактуватися, як зловживання правом, та свідчить про відсутність явної заінтересованості особи у розгляді вказаного кримінального провадження та втрату реальної мети звернення.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Отже, закон обмежує дії сторони кримінального провадження, щодо використання своїх прав. Так як, зловживання правом не може існувати без умисної форми вини, а здійснення права не за призначенням основна ознака, що підкреслюється в рішеннях Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
У рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що з правом особи на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами.
Поняття «зловживання» згідно з пунктом 3 а) статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід розуміти у звичайному значенні, вживаному у загальній теорії права тобто як шкідливе здійснення особою права для інших цілей, ніж ті, для яких його призначено. Таким чином, вважається зловживанням таке поводження заявника, яке явно суперечить цілям права на індивідуальне звернення, передбаченого Конвенцією, і перешкоджає належній роботі Суду або належному перебігу провадження (Mirolubovs та інші проти Латвії, §§ 62 і 65). 149. З юридичної точки зору, з формулювання пункту 3 а) статті 35 випливає, що заява, яка вважається зловживанням правом на подання заяви, повинна оголошуватися неприйнятною, а не просто вилучатися зі списку заяв. Крім того, Суд наголосив, що відхилення заяви на підставі зловживання правом на подання заяви є надзвичайним заходом (ibidem, § 62). Справи, в яких Суд визначив зловживання правом, зокрема визначено, коли заява явно сутяжницька або позбавлена реальної мети.
Вважається зловживанням той факт, коли заявник неодноразово подає до суду сутяжницькі та явно необґрунтовані заяви, аналогічні заяві, яку він подавав раніше і яку вже було визнано неприйнятною (M. проти Сполученого Королівства; Philis проти Греції, рішення Комісії).
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Христов проти України», Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії").
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Зважаючи на викладені обставини, які унеможливлюють прийняття скарги до розгляду та відкриття провадження у справі, скарга ОСОБА_2 підлягає поверненню скаржнику.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 370-371 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність уповноважених прокурорів Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, що полягає у не розгляді клопотання у кримінальному проваджені №0000249 від 23.10.2019 року, повернути скаржнику.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1