Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/512/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2021.
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000282 від 25.09.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та накладено арешт на майно шляхом заборони його відчуження, розпоряджання та користування, а саме: на транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; металобрухт, який знаходяться на причепі транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 ; металеві ваги марки «Nokosonic».
Цією ж хвалою визначено місце зберігання речових доказів за адресою вулиця Головна, 55, с. Оноківці Ужгородський район.
В обґрунтування клопотання прокурор вказав на те, що 24.09.2021 до чергової частини відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення від працівника СРПП ВП №1 Роберта Раковці, про те що в ході патрулювання в селі Чомонин Ужгородського району був зупинений транспортний засіб марки «Форд» н.з. НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_5 який здійснював заготівлю металобрухту без дотримання законодавства, щодо державної реєстрації як суб`єкта господарювання.
25.09.2021 відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.
24.09.2021 в ході проведення огляду місця події за адресою село Оноківці Ужгородського району, транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 з металобрухтом, що знаходився на причепі транспортного засобу, було вилучено, а в подальшому транспортний засіб поміщено на спецмайданчик тимчасового тримання транспортних засобів відділу поліції №1 Ужгородського РУП за адресою с. Оноківці, вул. Головна, 55 Ужгородського району, оскільки останній є тимчасово вилученим майном, також в ході огляду було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та металеві ваги марки «Nokosonic».
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником т/з марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , однак на момент огляду місця події за кермом перебував громадянин ОСОБА_5

-2-

25.09.2021 постановою старшого дізнавача СД ВП №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_9 , транспортний марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 з металобрухтом, який знаходився в причепі транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та металеві ваги марки «Nokosonic», визнано речовими доказами.
Необхідність накладення арешту на майно прокурор обгрунтував тим, що вказане тимчасово вилучене майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому його перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч.1 ст.2 КПК України. На думку прокурора, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч.1 ст.170 КПК України, тобто запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речового доказу та досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, прийшов до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 діючи в інтересах ОСОБА_10 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді від 06.10.2021. Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Вказує на те, що вилучення майна було проведено з порушенням вимог ст.30 Конституції України, ст.ст.13,233,234,237 КПК України. Зокрема, огляд та вилучення майна було проведено без застосування відео фіксації, а дозвіл ОСОБА_5 на добровільний огляд майна не містить ідентифікуючих даних транспортного засобу, що слід розцінювати, як відсутність згоди на огляд такого майна. Захисник також звертає увагу на те, що з рапорту працівника поліції вбачається, що огляд та вилучення майна було закінчено о 16 год. 21 хв., в той час, як у протоколі огляд місця події від 24.09.2021, вказано про завершення огляду о 19 год. 20 хв. Окрім того, просить врахувати, що автомобіль під керуванням ОСОБА_5 було зупинено о 14 год. 58 хв., а огляд транспортного засобу закінчено о 19 год. 20 хв., тобто ОСОБА_5 було незаконно затримано більше ніж на чотири години. Зазначає, що ОСОБА_5 не було вручено копію протоколу огляду разом з описом вилучених предметів. Також, вказує на те, що у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді невірно вказано те, що виявленні предмети, а саме металобрухт та ваги було виявлено на причепі, оскільки насправді ваги знаходились біля водійського сидіння, а металобрухт у багажному відсіку транспортного засобу.
У доповненні до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_6 просить також скасувати ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.10.2021 у частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

-3-

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, неявка яких з урахуванням положень ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Крім того апеляційний суд враховує клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги у відсутності прокурора та власника майна.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 319 КК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 06.12.210 відповідає не в повній мірі.

Арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумної підозри вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст.132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою,

-4-

а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження Ужгородським РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000282 від 25.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.

27.09.2021 прокурор Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 звернувся до суду клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000282 від 25.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, прокурор послався на те, що вилучені в ході огляду предмети, а саме: транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, металобрухт, що знаходиться в кузові транспортного засобу та металеві ваги вважаються предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, його перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч.1 ст.2 КПК України.
З матеріалів судового провадження вбачається, що постановою старшого дізнавача СД ВП №1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_9 від 25.09.2021транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, металобрухт, що знаходиться в кузові транспортного засобу та металеві ваги визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000282 від 25.09.2021.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що з метою збереження зазначеного майна та недопущення його втрати, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке визнано речовим доказом, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає необґрунтованими наведені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 доводи про те, що зазначене у клопотанні прокурора майно, містить на собі інформацію про будь-яку злочинну діяльність чи являються предметом злочину, а тому не відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України та не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні №0000282 від 25.09.2021.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки майна передбаченого ст.98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному проваджені, а також те, що на цій стадії потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права фактичного володільця майном ОСОБА_5 .

У зв`язку з наведеним доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, вилучене у ОСОБА_5 не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами провадження та викладеними вище обставинами.

-5-

До того ж, всупереч доводів апеляційної скарги, у клопотанні прокурора, і в ухвалі слідчого судді зазначено мету та правові підстави для арешту вказаного вище майна. При цьому пряме чи побічне значення цього майна до обставин кримінального правопорушення, також є предметом перевірки під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом. Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що вилучене 24.09.2021 під час проведення огляду місця події майноможе бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження №0000282 від 25.09.2021.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям визначеним у ст.98 КПК України.

З урахуванням чого слідчий суддя, всупереч доводам апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , у тому числі тих, які стосуються незаконних дій працівників поліції при проведенні огляду та затримання особи, то слід зазначити, що такі не є предметом розгляду в рамках розгляду клопотання про арешт майна, окрім того на даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Таке втручання є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні
-6-

органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема: законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).
На підставі наведених обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора в частині накладання арешту на вказане вище майно.

Разом з тим, згідно вимог ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, застосований слідчим суддею спосіб накладення арешту на майно - транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 , фактичним володільцем якого є ОСОБА_5 , шляхом забори користування ним, не виправдовує в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи та порушуватиме баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Поряд з тим колегія суддів також враховує, що санкцією ч.1 ст.213 КК України не передбачено конфіскації або спеціальної конфіскації майна, а тому вважає за можливе застосувати менш обтяжливий спосіб арешту майна із забороною розпорядження та відчуження цього майна.
В той же час, апеляційним судом встановлено, що з протоколу огляду місця події від 24.09.2021 вбачається, що під час проведення огляду об`єктом огляду був транспортний засібмарки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 , в задній частині якого знаходився металобрухт.
У постанові про визнання предметів речовими доказами від 25.09.2021 та клопотанні прокурора про арешт майна вказано про те, що визнано речовим доказом та підлягає арешту транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 та окремо причеп на якому знаходився металобрухт, що не відповідає дійсності.
Таким чином, слідчий суддя наклав арешт на майно, а саме причеп транспортного засобумарки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 , яке не було об`єктом огляду та вилучення під час проведення огляду місці події 24.09.2021, у зв`язку з чим ухвала в цій частині є необґрунтованою.
-7-

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід частково задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на вилучене 24.09.2021 під час проведення огляду за адресою вул. Головна, 76 с. Оноківці Ужгородського району, майно, а саме: на металобрухт, який знаходиться у багажному відсіку транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 , металеві ваги марки «Nokosonic» шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження цього майна; транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 шляхом заборони розпорядження та відчуження цього майна.
На думку колегії суддів, такого виду обтяження буде достатньо для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатиме вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, на думку апеляційного суду стороною обвинувачення не надано суду достатніх та належних доказів щодо наявності підстав для накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , окрім іншого свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу встановлює належність даного майна та дає можливість ОСОБА_5 користуватись автомобілем, у зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для його арешту.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги ; положення ст.ст. 220,317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи

Керуючись ст.ст.404,405,407, 412, 415, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.10.2021 скасувати.
Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000282 від 25.09.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України задовольнити частково.
Накласти арешт на вилучене 24.09.2021, під час проведення огляду за адресою АДРЕСА_1 , майно, а саме: на металобрухт, який знаходиться у багажному відсіку транспортного засобу марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 ; металеві ваги марки «Nokosonic» шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження цього майна; транспортний засіб марки «Ford» моделі «Transit D» номерний знак НОМЕР_1 шляхом заборони розпоряджатись ним та відчужувати.

-8-

У задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та причеп відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: