ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1597/21 Справа № 196/862/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000203 від 26 травня 2020 року, щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журавльовка Бєлгородської області
РФ, громадянина України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 26 травня 2020 року.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному вбивстві за наступних обставин.
ОСОБА_7 25 травня 2020 року приблизно о 22.00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, знаходився в стані алкогольного сп`яніння на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно проживав із співмешканкою ОСОБА_10 та її рідним братом ОСОБА_11 . В цей час на подвір`ї двору відбувалася сварка між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , при цьому останній стояв на порозі будинку і у правій руці тримав розкладний ніж, яким намагався залякати ОСОБА_10 .
В цей час між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через вказаний конфлікт виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті, тобто умисне вбивство ОСОБА_11 .
ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї вищезазначеного домоволодіння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, підійшов до ОСОБА_11 , взяв у праву руку металевий прут (монтировку), який лежав на землі з лівого боку від нього, та діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у виді заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 , умисно наніс йому вказаним металевим прутом (монтировкою) удар по правій руці, від чого останній впав на землю.
Після цього ОСОБА_11 , піднявшись із землі, зайшов до будинку у кімнату спальню, тримаючи у правій руці розкладний ніж. ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на позбавлення життя ОСОБА_11 , з метою доведення злочину до кінця, зайшов до будинку у спальню вищевказаного будинку, тримаючи у правій руці металевий прут (монтировку), підійшов до ОСОБА_11 , який розміщувався до нього правою бічною поверхнею, та, діючи з прямим умислом наніс ОСОБА_11 вказаним металевим прутом (монтировкою) один удар в праву скронево-тім`яну область голови, від чого ОСОБА_11 упав спиною на ліжко та в нього з правої руки на підлогу випав розкладний ніж.
В цей час ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на позбавлення життя ОСОБА_11 , з метою доведення злочину до кінця підібрав із підлоги у праву руку вказаний ніж та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс клинком ножа лежачому на ліжкові ОСОБА_11 10 ударів зверху вниз в область голови, грудної клітини та кінцівок, в результаті чого ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень у короткий проміжок часу помер у приміщенні кімнати спальні вказаного будинку, після чого ОСОБА_7 , упевнившись у доведенні злочинного наміру, спрямованого на умисне вбивство, до кінця, вложив у ліву руку трупа ніж, яким спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 , та припинив свої злочинні дії.
Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 . ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва з пошкодженням шкіряних покровів по передньо-бічній поверхні грудної клітини ліворуч, підшкірно- жирової клітковини, міжреберних м`язів 4-го ребра, пристінкової плеври, лівої легені наскрізно, серцевої сорочки і аорти, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, а також - відкритої черепно-мозкової травми, відкритого перелому тім`яної і потиличної кісток праворуч, забою мозку в правій скронево-тім`яній області; множинних різаних ран голови та кінцівок, садна правого плеча.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а саме Царичанському районному суді Дніпропетровської області.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що було порушено процедури як судового розгляду, так і досудового розслідування. Вказує, що не ознайомився з матеріалами досудового розслідування, а підписав все, тому що так сказав зробити адвокат. Вказує, що у суді під час допиту в режимі відеоконференції свідка, останній не чув його питання, оскільки в обвинуваченого не працював мікрофон, що на його думку є порушенням процедури судового розгляду. Вказує, що йому було безпідставно відмовлено у розгляді справи в Царичанському районному суді Дніпропетровської області. Звертає увагу, що суд не взяв до уваги, що він сам викликав працівників поліції та показання його дружини, що, на його думку, є обставинами, що пом`якшують покарання. Вказує, що прокурор не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_10 про те, що потерпілий ОСОБА_12 неодноразово нападав на свідка.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст. 118 КК України.
Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що у обвинуваченого не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_12 , а він лише захищав себе і ОСОБА_10 від нього, при цьому був у стані сильного душевного хвилювання, а тому не міг оцінити належним чином ситуацію і перевищив межі необхідної оборони. Вважає, що суд дав неналежну оцінку показанням обвинуваченого.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років. Віншій частині вирок суду залишити без зміни.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що обвинувачений вчинив злочин після вживання алкогольних напоїв, раніше судимий та має непогашену судимість. Звертає увагу, що обвинувачений, не зважаючи на фізичний стан померлого, який був з обмеженими фізичними можливостями, пересувався за допомогою палиці та фактично не міг становити суспільної небезпеки, спричинив йому численні тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, що свідчить про зухвалість даного злочину. Вказує, що обвинувачений не вжив заходів щодо каяття чи відшкодування потерпілому шкоди.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просив її задовольнити в повному обсязі, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг обвинуваченого і захисника ОСОБА_9 та просили їх задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин справи дії останнього охоплюються складом злочину, визначеного ч. 1 ст. 115 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні як самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненому злочині визнав частково, так і показань потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події, огляду трупу потерпілого ОСОБА_11 , у протоколах проведення слідчих експериментів, у висновках судово-медичних експертиз , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, винуватість ОСОБА_7 підтверджена показаннями потерпілого ОСОБА_13 , рідного брата ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що йому було відомо, що ОСОБА_11 та його рідна сестра ОСОБА_10 разом з її співмешканцем ОСОБА_7 проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Про те, що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_11 , йому стало відомо від ОСОБА_18 , яка по телефону розповіла йому про цю подію. Обставини, за яких ОСОБА_7 вбив його брата, йому невідомі. Також пояснив, що його брат ОСОБА_11 був невеликого зросту, худорлявий, через хворобу ніг ходив з паличкою, спокійний та врівноважений, ніколи ні на кого з ножем не кидався. ОСОБА_7 ширший за брата ОСОБА_11 майже в 2 раза. Коли він був на похованні свого брата ОСОБА_11 , то всі люди з с. Назаренки розповідали йому, що ОСОБА_7 за життя його брата ображав ОСОБА_19 , виганяв його з будинку періодично.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_11 та співмешканцем ОСОБА_7 25 травня 2020 року приблизно о 15.00 год. вона разом із ОСОБА_7 повернулися з підробітки до домоволодіння, де їх чекав ОСОБА_11 . Вони разом почали вживати алкогольні напої. В той день її брат ОСОБА_11 почував себе погано, вони викликали йому швидку допомогу. ОСОБА_7 був фізично здоровіший за ОСОБА_11 , а ОСОБА_11 завжди ходив з паличкою, у нього були хворі ноги. Бувало, що ОСОБА_7 ображав ОСОБА_11 , кричав на останнього. Коли ОСОБА_7 поїхав, між нею та ОСОБА_11 виникла словесна сварка, під час якої ОСОБА_11 вхопив в праву руку розкладний ніж та почав підходити до неї, казав, що заріже її. Вона вибігла з будинку, побачила, що повернувся ОСОБА_7 та розповіла, що ОСОБА_11 грозився її зарізати. ОСОБА_7 вирішив її захистити, взяв на подвір`ї біля свого мотоцикла металеву монтировку та підійшов до ОСОБА_11 , який на той час знаходився на порозі до входу в будинок та при цьому тримав у правій руці ніж, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 монтировкою удар по правій руці, щоб вибити ніж, від чого ОСОБА_11 впав на землю, потім підвівся, підняв ніж та зайшов до будинку, а ОСОБА_7 пішов за ним, при цьому взяв із собою монтировку. Оскільки, вона злякалась, то залишилась на подвір`ї, так як боялась заходити в будинок. Десь хвилин через 20 вона зайшла до приміщення будинку, побачила, що ОСОБА_7 сидів на дивані в першій кімнаті. Він сказав їй подивитися, що там з ОСОБА_11 , так як він його зарізав. Вона зайшла до кімнати останнього та побачила, що ОСОБА_11 лежить на підлозі біля свого ліжка, обличчя у нього було в крові. Вона злякалась, вийшла з кімнати та більше туди не заходила. ОСОБА_7 викликав поліцію, працівникам поліції вона добровільно розповіла все, що сталося.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 25 травня 2020 року майже весь час він перебував на своєму подвір`ї, де ремонтував мотоцикл. Приблизно о 17.30 год. до подвір`я ОСОБА_7 приїхала швидка медична допомога, потім з будинку вийшов ОСОБА_7 , який сів на велосипед та поїхав в бік с. Бринзи Полтавської області, після чого він зайшов до свого будинку і не бачив, коли повернувся ОСОБА_7 . За весь час перебування на подвір`ї він не бачив інших сторонніх осіб, які б заходили до подвір`я ОСОБА_7 . Також пояснив, що ОСОБА_11 був хворий, пересувався за допомогою палиці, худорлявої статури, фізично ОСОБА_7 здоровіший ніж ОСОБА_11 . Раніше він не бачив, щоб ОСОБА_11 кидався на когось з ножем і ОСОБА_10 також ніколи не скаржилась, що брат її ображає.

Із показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що 25 травня 2020 року він перебував в гостях за адресою: АДРЕСА_1 , приблизно о 22.30 год. був запрошений разом з ОСОБА_16 у якості понятого у житловий будинок, де було вчинено вбивство ОСОБА_11 , про що йому стало відомо від працівників поліції. За вказаною адресою також проживає сестра останнього ОСОБА_10 зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 . Йому відомо, що всі троє зловживали алкогольними напоями. ОСОБА_11 мав проблеми з ногами, за характером був спокійним та сам ніколи не вчиняв сварки зі своєю сестрою та її співмешканцем, був не здатний до того, щоб взяти ніж та кидатися на людей. Навпаки ОСОБА_7 має запальний характер, часто влаштовує сварки зі своєю співмешканкою, через що до них неодноразово приїздили працівники поліції. По селу ходили розмови, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ображали ОСОБА_11 , через що ОСОБА_11 навіть деякий час жив у свого товариша ОСОБА_20 .

Свідок ОСОБА_16 , допитаний у суді першої інстанції, також зазначив, що був запрошений у якості понятого працівниками поліції та надав аналогічні зі свідком ОСОБА_15 показання.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_17 , його мати та мати ОСОБА_10 і ОСОБА_11 були двоюрідними сестрами. ОСОБА_11 розповідав, що він з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 жили дружно, про конфлікти нічого не казав. ОСОБА_7 йому розповідав, що коли ОСОБА_11 залишався наодинці з ОСОБА_10 , то вони конфліктували. Йому відомо, що в день смерті до ОСОБА_11 викликали лікарів.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілих та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий або свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність критично ставитись до показань свідка ОСОБА_10 та обвинуваченого в частині того, що ОСОБА_7 захищав її та себе від злочинних дій потерпілого ОСОБА_11 , оскільки вони спростовуються як показаннями вищезазначених свідків, які протягом судового розгляду надавали чіткі, детальні та логічно послідовні пояснення, так і наступними письмовими доказами у провадженні, дослідженими в ході судового розгляду.
Так, з протоколу огляду місця події від 25 травня 2020 року з фототаблицями до нього слідує, що в присутності двох понятих за участю спеціаліста, судово-медичного експерта, старшого інспектора криміналіста та ОСОБА_7 було здійснено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого у кімнаті №3 будинку напроти входу перед металевим ліжком на підлозі було виявлено труп чоловічої статі ОСОБА_11 , який знаходився на лівому боці, руки відведені від тулуба на 90 градусів, в лівій кисті рукоятка ножа. На трупі наявні ушкодження у вигляді ран на голові, тулубі, кінцівках. У кімнаті №1 на підлозі поряд з диваном виявлено металеву монтировку.

Згідно протоколу огляду трупа від 26 травня 2020 року в присутності двох понятих та судово-медичного експерта було проведено огляд трупа ОСОБА_11 , на якому виявлені колото-різані поранення, переломи ребер, черепно-мозкова травма, множинні різані рани голови та кінцівок.

Як слідує з протоколів проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 з відеозаписами до них, останні в присутності судово-медичного експерта, криміналіста та понятих, а обвинувачений також і у присутності захисника ОСОБА_9 , розповіли та показали механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , спосіб та за яких обставин було вчинено вбивство потерпілого.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 52 від 26 червня 2020 року та №124-52 від 24 липня 2020 року смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пошкодженням шкіряних покровів, підшкірно-жирової клітковини, міжреберних м`язів і 4-го ребра, пристінкової плеври, серцевої сорочки, лівої легені і аорти, яке ускладнилося гострою крововтратою, що підтверджується даними судово-медичного та додаткових методів дослідження. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітки зліва, прямих переломів 4-9 ребер зліва спричинені при локальній дії тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (в тому числі можливо кулаком, ногою) і у живих осіб відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, так як викликають тривалий розлад здоров`я (зрощення уламків ребер становить проміжок часу, більш як 21 день); тілесні ушкодження у вигляді саден правого плеча та тулубу спричинені при дії тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею чи об такі і у живих осіб мають ознаки легких тілесних ушкоджень; всі виявлені ушкодження прижиттєві і спричинені на протязі короткого проміжку часу, рахованого в хвилинах; виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_11 множинні різані рани голови, грудної клітки, кінцівок спричинені гострим плоским предметом (ножем). Для їх спричинення достатньо було нанести 10 ударів. Тілесне ушкодження голови у вигляді забитої рани і перелому кісток черепа спричинене одним ударом тупим предметом. Тілесне ушкодження у вигляді садна грудної клітки і перелому ребер зліва могло бути спричинене одним ударом. Тілесні ушкодження у вигляді пошкрябин лоба і синців обличчя спричинені дією 1-2 ударів по голові тупим предметом. Тілесні ушкодження у вигляді забитих ран правого стегна спричинені дією тупого предмета тричі; судово-медичні дані, що вказували б на послідовність травмуючих дій відсутні; зважаючи на локалізацію ушкоджень, експерт вважає, що потерпілий був звернений передньою частиною тіла до травмуючих предметів. Окрім ушкодження у вигляді забитої рани голови і перелому кісток черепа, де він міг бути розташований задньо, або правою бічною поверхнею до травмуючого предмета; смерть настала на протязі короткого проміжку часу після отримання проникаючого поранення грудної клітки; ознак переміщення трупа у вигляді посмертних подряпин на трупі не виявлено. Також, при огляді трупа на місці виявлення під ним була наявна значна кількість крові, що свідчить про настання смерті його на місці виявлення; на передпліччях, кисті руки виявлені різані рани, що свідчать про можливий опір нападнику (прикривався від ударів); виявлені ушкодження правого стегна спричинені одноразово зі всіма іншими, механізм їх спричинення описано в експертизі № 52; виявлене ушкодження голови у вигляді забитої рани голови і перелому кісток черепа могло бути при ударі з силою монтировкою по голові. Ушкодження, що спричинило проникаюче поранення грудної клітки і смерть, могло бути спричинене при ударі ножем, як вказував підозрюваний під час слідчого експерименту.

З висновків судово-медичних експертиз № 496 від 25 червня 2020 року та № 497 від 01 червня 2020 року слідує, що при судово-медичному імунологічному дослідженні зразка крові трупа ОСОБА_11 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Кров підозрюваного ОСОБА_7 належить до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0.

Згідно висновку експерта № 521 від 30 червня 2020 року в одному сліді на сорочці підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт №7), в слідах на його брюках (об`єкти №№8,9,11,13-15) встановлена наявність крові людини. В інших слідах на його сорочці (об`єкти №№3,6), ще в деяких слідах на вказаних вище брюках (об`єкти №№10,12), в слідах на парі туфель підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкти №№16-18,21,23) знайдена кров, видова належність якої не встановлена. В решті слідів на вищевказаній сорочці (об`єкти №№1,2,4,5), в решті слідів на вказаній вище парі туфель (об`єкти №№19,20,22,24,25) наявність крові не встановлена. При серологічному дослідженні об`єктів №№7,8,11,13-15, в них виявлений антиген А, що не виключає можливості утворення вказаних слідів за рахунок крові особи (осіб) з групою А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. При серологічному дослідженні об`єкту №9, в ньому виявлений антиген В, що не виключає можливості утворення вказаного сліду за рахунок крові особи (осіб) з групою В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. Оскільки сліди об`єктів №№7,8,11,13-15 могли бути утворені за рахунок крові особи (осіб) з групою А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, тому не виключена можливість утворення їх за рахунок крові потерпілого ОСОБА_11 , оскільки кров його належить саме до вказаної групи. Оскільки у вказаних слідах не був виявлений антиген В, який є групоспецифічним для крові підозрюваного ОСОБА_7 , тому даних про присутність його крові в цих слідах не отримано. Оскільки слід об`єкту №9 міг бути утвореним за рахунок крові особи (осіб) з групою В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0, тому не виключена можливість утворення їх за рахунок крові підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки кров його належить саме до вказаної групи. Оскільки у вказаному сліді не був виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові потерпілого ОСОБА_11 , тому даних про присутність його крові в цьому сліді не отримано.

Як слідує з висновків судово-медичних експертиз № 500 від 24 червня 2020 року, №501 від 24 червня 2020 року та № 499 від 25 червня 2020 року в змиві «речовини бурого кольору», вилученому на марлевий тампон з поверхні підлоги під час огляду місця події, в контрольному змиві, наданому до вказаного об`єкта дослідження, в слідах на фрагменті тканини з матрацу, вилученого під час огляду місця події, та на наданому на дослідження марлевому тампоні зі змивом з бильця ліжка встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні вказаних об`єктів, в них виявлений антиген А, а в об`єкті №1 ще й ізогемаглютинін анти-В, що не виключає можливість утворення вказаних слідів за рахунок крові особи з групою А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, тому не виключена можливість утворення їх за рахунок крові потерпілого ОСОБА_11 . Даних про присутність крові ОСОБА_7 в цих слідах не отримано.

Згідно висновку експерта № 498 від 25 червня 2020 року на наданих на дослідження марлевих тампонах зі змивами з рук трупа ОСОБА_11 (об`єкти №№1-2) встановлена наявність крові людини. При серологічному дослідженні крові в сліді на марлевому тампоні зі змивом з правої руки (об`єкт №1) виявлений антиген В ізосерологічної системи АВ0, що не виключає можливості походження сліду крові у зазначеному об`єкті від особи групи крові В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВ0. При серологічному дослідженні крові в сліді на марлевому тампоні зі змивом з лівої руки (об`єкт №2) виявлений антиген А ізосерологічної системи АВ0, що не виключає можливості походження слідів крові у зазначених об`єктах від особи групи крові А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічгою системою АВ0. В сліді на марлевому тампоні зі змивом з лівої руки (об`єкт №2) виявлений антиген А, який є групоспецифічним для крові потерпілого, не виключена можливість походження зазначеного сліду за рахунок крові ОСОБА_11 . Даних про присутність крові підозрюваного ОСОБА_7 у вказаному сліді крові не отримано. В сліді на марлевому тампоні зі змивом з правої руки (об`єкт №1) виявлений антиген В, який не властивий потерпілому, даних про присутність крові ОСОБА_11 у вказаному сліді крові не отримано. Враховуючи це, не виключена можливість походження зазначеного сліду за рахунок крові підозрюваного ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта № 519 від 25 червня 2020 року в змиві з долоні правої руки підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт № 1) та в змиві з долоні лівої його руки (об`єкт № 2), відібраних у нього 26 травня 2020 року, встановлена наявність крові людини. Оскільки слід об`єкта №1 міг бути утвореним за рахунок крові особи з групою А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0, тому не виключена можливість утворення їх за рахунок крові потерпілого ОСОБА_11 , оскільки кров його належить до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0. Враховуючи результати серологічного дослідження сліду об`єкта № 2 та групові властивості крові осіб, які проходять по справі, не можна виключити можливість суміші крові в цьому сліді від потерпілого ОСОБА_11 та від підозрюваного ОСОБА_7 .

Як слідує з висновку експерта № 480 від 26 червня 2020 року на «монтировці» встановлена наявність крові та визначений білок людини, можна припустити, що виявлена кров могла походити від потерпілого ОСОБА_11 , беручи до уваги його групу крові. Даних про походження крові на «монтировці» від підозрюваного ОСОБА_7 не отримано, оскільки антиген В не виявлений.

Згідно висновку експерта № 481 від 19 червня 2020 року в сліді на рукоятці розкладного ножа (об`єкт № 2) встановлено наявність крові та виявлений білок людини. На клинку розкладного ножа (об`єкт № 1), на всій іншій поверхні рукоятки розкладного ножа (об`єкт № 3) та на клинах і рукоятках інших трьох ножів (об`єкти №№4-9) наявність крові не встановлено, клітини епітелію людини не виявлені. Не виключено походження виявленої в сліді на рукоятці розкладного ножа (об`єкт № 2) крові від потерпілого ОСОБА_11 , враховуючи групову належність його крові, походження крові від підозрюваного ОСОБА_7 виключається, оскільки антиген В не виявлений.

Відповідно до висновку експерта № 588 від 24 липня 2020 року з біологічних слідів на клинку ножа та зі слідів з кров`ю на рукоятці ножа (об`єкт № 2), який знаходився в руці трупа ОСОБА_11 , отримані препарати ДНК чоловічої статевої належності, встановлені їх генотипи, ідентичні між собою; проведений порівняльний молекулярно-генетичний аналіз виявив співпадіння генотипу біологічних слідів на клинку ножа та слідів з кров`ю на рукоятці ножа з генотипом потерпілого ОСОБА_11 (ДНК цих слідів може походити від потерпілого ОСОБА_11 з ймовірністю не менше 99, 99%) та неспівпадіння з генотипом підозрюваного ОСОБА_7 .

З висновку експерта № 601 від 28 липня 2020 року слідує, що зі слідів з кров`ю на поверхні монтировки отримані препарати змішаної ДНК формально чоловічої статевої належності, генотип яких має ознаки суміші ДНК не менше 2-х осіб, містить домінуючу ДНК; з біологічних слідів на монтировці отримані препарати ДНК чоловічої статевої належності, встановлений їх генотип; проведений порівняльний молекулярно-генетичний аналіз виявив співпадіння генотипу домінуючої ДНК слідів з кров`ю та генотипу біологічних слідів на монтировці з генотипом потерпілого ОСОБА_11 та неспівпадіння з генотипом підозрюваного ОСОБА_7 ; домінуюча ДНК в слідах з кров`ю та ДНК в біологічних слідах може походити від потерпілого ОСОБА_11 з ймовірністю не менше 99,99%.

Відповідно до висновку експерта № 19/104-7/3/919 від 22 липня 2020 року три сліди пальців рук розмірами 14х20 мм, 13х14 мм, 16х10 мм, відкопійовані на липкій стрічці розмірами відповідно 38х60мм (з поверхні чашки), вилучені 25 травня 2020 року в ході огляду місця події, залишені середнім пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 ; слід пальця руки розмірами 22х13 мм, відкопійований на липкій стрічці розміром 44х38 мм (з дверей між коридором та кімнатою), вилучений там же, залишений середнім пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 ; сліди пальця руки розмірами 17х25, відкопійовані на липкій стрічці розмірами відповідно 57х83мм (з поверхні чашки), вилучені там же, залишені великим пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 ; слід пальця руки розмірами 20х11 мм, відкопійований на липкій стрічці розміром 55х38 мм (з одвірок до кімнати де виявлено труп), вилучені там же, залишений середнім пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 ; слід пальця руки розмірами 13х33 мм, відкопійований на липкій стрічці розміром 38х67 мм (з пляшки горілки), вилучений там же, залишений вказівним пальцем правої руки особи, дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 .

Згідно висновків судово-медичних експертиз №681-МК від 28 липня 2020 року та №682-МК від 28 липня 2020 року пошкодження № 3 на шматку шкіри з грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_11 є колото-різаною раною і заподіяне плоским колюче-ріжучим предметом, із шириною клинка не більш 16,2 мм, маючого гостре лезо й обух, товщиною близько 1,0 мм; зазначене пошкодження шматку шкіри могло бути заподіяно клинком представленого на експертизу ножа. Пошкодження № 1 на шматку шкіри з голови від трупа ОСОБА_11 є забитою раною і заподіяне з великою силою (великою швидкістю дії) одним ударом тупого твердого предмета, контактуюча поверхня якого прямолінійне чи декілька дугоподібне, довжиною не більше 49 мм у межах контакту, значно заокруглене ребро (можливо близьке до вузько-циліндричної форми; зазначене пошкодження шматку шкіри голови могло бути заподіяно робочою частиною представленої на експертизу монтировки (цвяходер).

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними, допустимими, достовірними й достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновки суду про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому, діяв з прямим умислом на вбивство, є обгрунтованими, оскільки, як достовірно встановлено судом, ОСОБА_7 завдаючи по одному удару металевим прутом (монтировкою) потерпілому по правій руці та в праву скронево-тім`яну область голови, а також 10 ударів ножем в область голови, грудної клітки та кінцівок потерпілого ОСОБА_11 , діяв навмисно, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті потерпілого та бажав цього, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №292 від 12 червня 2020 року, і саме ці дії вказують на наявність у обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого.

Крім того ОСОБА_7 , маючи реальну можливість уникнути конфлікту з ОСОБА_11 , не залишив останнього, а навпаки після того, як потерпілий зайшов до будинку, попрямував за ним, при цьому захватив із собою монтировку. Більш того, коли потерпілий перебував в лежачому положенні після нанесення йому ударів монтировкою, ОСОБА_7 наніс йому також 10 ударів ножем.

Викладене спростовує доводи обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах про те, що мотивом дій обвинуваченого був захист охоронюваних законом своїх прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, межі якого він перевищив.

Апеляційний суд вважає, що при оцінці показань обвинуваченого суд обгрунтовано піддав сумнівам його доводи про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого та лише захищався від нього, оскільки дані доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду суду першої інстанції та спростовуються дослідженими судом доказами, характером дій обвинуваченого, спрямованих на позбавлення життя потерпілого, способом і механізмом спричинення тілесних ушкоджень та їх локалізацією, а саме обрання як знаряддя вчинення злочину металевого пруту (монтировки) і ножа, завдання двох ударів прутом потерпілому по правій руці та в праву скронево-тім`яну область голови та 10 ударів ножем у область голови, грудної клітки та кінцівок потерпілого ОСОБА_11 , та наслідки, які настали - смерть потерпілого, що і свідчить про намір вбити потерпілого.

При цьому доводи сторони захисту про те, що потерпілий вчинив суспільно небезпечне діяння щодо ОСОБА_7 , у зв`язку з чим останній міг перебувати у стані необхідної оборони, судом першої інстанції обгрунтовано оцінені критично, так як з огляду на досліджені в судовому засіданні докази характер небезпеки, який міг загрожувати від ОСОБА_11 , взагалі не відповідає обстановці захисту ОСОБА_7 , оскільки останній фізично сильніший, має кращий стан здоров`я за потерпілого, який пересувався за допомогою палиці та фактично зайшовши у будинок з вулиці, вже не міг становити суспільної небезпеки ОСОБА_7 , виходячи з того, що ті дії, які за твердженням обвинуваченого, нібито вчинив потерпілий ОСОБА_11 , за своїм характером і об`єктивними проявами, не можуть розцінюватись як такі, що досягли ступеня суспільної небезпечності і викликали у ОСОБА_7 стан необхідної оборони.

При цьому з висновків судово-медичних експертиз №99 від 26 травня 2020 року та №98 від 26 травня 2020 року слідує, що на тілі ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відсутні будь-які тілесні ушкодження.

З матеріалів провадження видно, що твердження обвинуваченого та захисника, зазначені в апеляційних скаргах, про відсутність умислу в обвинуваченого на вбивство потерпілого, є аналогічними тим, що вони вже висловлювали у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника не наведено та під час апеляційного перегляду стороною захисту на вказано інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

При цьому всупереч доводам в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника суд першої інстанції надав оцінку показанням як обвинуваченого ОСОБА_7 , так і свідка ОСОБА_10 з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами по провадженню.

Не можна погодитися з твердженнями обвинуваченого та захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.

Доводи обвинуваченого про те, що під час допиту в режимі відеоконференції свідка ОСОБА_17 , останній погано чув його запитання через пошкоджений мікрофон, мають місце, проте не є підставою для скасування оскаржуваного вироку, оскільки з журналу судового засідання від 26 січня 2021 року та технічного запису до нього слідує, що усі поставлені обвинуваченим питання були повторені головуючим та свідок надав на них відповіді.

Доводи ж обвинуваченого про те, що 19 серпня 2020 року, коли його вперше доставили до суду першої інстанції, прокурор та захисник відмовили йому у розгляді провадження щодо нього у Царичанському районного суду Дніпропетровської області, не заслуговують на увагу.

Як слідує з матеріалів провадження 04 серпня 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло подання Царичанського районного суду Дніпропетровської області про визначення підсудності кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, яке було обгрунтовано нестачею потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 07 серпня 2020 року було задоволено подання Царичанського районного суду Дніпропетровської області та постановлено передати матеріали обвинувального акту у провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

При цьому на час ухвалення зазначеного рішення ч. 2 ст. 31 КПК України передбачала розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років, виключно колегіально у складі трьох суддів.

Законом України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції колегією суддів № 817-IX від 21 липня 2020 року було внесено зміни ч. 2 ст. 31 КПК України та виключено вимогу про обов`язковість розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше 10 років, виключно колегіально у складі трьох суддів.

Вказаний закон набрав чинності 13 серпня 2020 року, тобто після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції щодо визначення підсудності провадження.

Крім того, з журналу підготовчого судового засідання від 19 серпня 2020 року та технічного запису до нього слідує, що під час вирішення питання про призначення обвинувального акту до розгляду будь-яких клопотань про направлення за підсудністю кримінального провадження до Царичанського районного суду Дніпропетровської області для розгляду обвинуваченим не заявлялось.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.
Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції в іншому складі суду, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, чи зміні вироку та перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.
При цьому в матеріалах провадження відсутні та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження факту порушення права обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами провадження під час досудового розслідування.
Так, відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування від 31 липня 2020 року, складеного слідчим Царичанського ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області, обвинувачений у присутності захисника ОСОБА_9 своїм власним підписом підтвердив факт надання доступу до матеріалів досудового розслідування, факт ознайомлення з ними та з вказаним протоколом. При цьому обвинувачений власноручно зазначив, що будь-яких доповнень чи заяв не має.
З матеріалів провадження слідує, що під час розгляду провадження у суді першої інстанції обвинувачений не заявляв клопотань про порушення його права на ознайомлення з матеріалами провадження під час досудового розслідування чи надання можливості ознайомитись з матеріалами провадження.
Враховуючи викладене доводи обвинуваченого про порушення його права на ознайомлення є безпідставними.
Що стосується доводів обвинуваченого та прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції частини та статті Кримінального кодексу України покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив про відсутність обставин, що помякшують покарання, та визнав обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, ніде не працює, не має зареєстрованого місця проживання, за місцем мешкання характеризується відносно задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також похилий вік обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 раніше судимий, вчинив особливо тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння,вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 завдану злочином шкоду не відшкодував, не є підставою для скасування оскаржуваного вироку суду, оскільки як слідує з матеріалів провадження цивільний позов до ОСОБА_7 потерпілим не заявлявся.

Той факт, що обвинувачений своє винуватість у вчиненому злочині не визнав, не є підставою для призначення йому більш суворого покарання, про що зазначає в апеляційній скарзі прокурор, та оцінюється судом як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений, не зважаючи на фізичний стан померлого, який був з обмеженими фізичними можливостями, пересувався за допомогою палиці та фактично не міг становити суспільної небезпеки, спричинив йому численні тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, тобто обставини вчинення правопорушення, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Неможливо погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування судом показань свідка ОСОБА_10 в частині віктимної поведінки потерпілого як пом`якшуючих обставин, оскільки вказана обставина не знайшла свого підтвердження матеріалами провадження та була спростована показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також висновком судово-медичної експертизи №98 від 26 травня 2020 року, відповідно до якої на тілі ОСОБА_10 відсутні будь-які тілесні ушкодження.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є обгрунтованим та необхідним.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, чи більш м`якого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для зміни призначеного ОСОБА_7 покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та прокурора задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення
Вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4