УХВАЛА
Про повернення тимчасово вилученого майна

24.09.2021 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого Відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000269, та додані до неї матеріали,-
В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою в інтересах ОСОБА_4 , в якій просить зобов`язати слідчого Відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області повернути вилучений під час обшуку автомобіль марки «Mitsubishi lancere, державний номерний знак НОМЕР_1 .
В обґрунтування вимог зазначено, що на підставі ухвали слідчого судді від 04.08.2021 р. проведено обшук автомобіля марки «Mitsubishi lancere, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , під час проведення обшуку вказаний автомобіль був вилучений.
Адвокат вказує, що арешт на транспортний засіб не накладався.
27.08.2021 р. заявник направив до відділу поліції № 1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області заяву про повернення автомобіля марки «Mitsubishi lancere, державний номерний знак НОМЕР_1 , однак у задоволенні клопотання йому було відмовлено.
Заявник вказує, що оскільки на вилучене майно арешт не накладено, тому таке майно повинно бути повернуто власнику.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 направив заяву про розгляд скарги в його відсутність, скаргу просив задоволити, а тому беручи до уваги норми ст. 7 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе проводити судове засідання без його участі.
Заступник начальника СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 направила заяву про розгляд скарги без її участі, повідомила, що арешт на транспортний засіб не накладався в силу ч. 7 ст. 236 КПК України, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, тому слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь в розгляді скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Боунського районного суду м. Житомира від 04.08.2021р., в межах кримінального провадження №0000269, досудове розслідування в якому здійснюється за ч. 3 ст. 185 КК України, було проведено обшук транспортного засобу марки «Mitsubishi lancere, державний номерний знак НОМЕР_1 , за результатами проведення якого вказаний транспортний засіб вилучено.
Автомобіль марки «Mitsubishi lancere, державний номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 .
27.08.2021 р. адвокат ОСОБА_3 звернувся до заступника начальника СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області з заявою, в якій просив повернути автомобіль марки «Mitsubishi lancere, державний номерний знак НОМЕР_1 , власнику.
27.08.2021 року заступником начальника СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_3 було надано відповідь на клопотання від 27.08.2021 року, якою відмовлено у поверненні транспортного засобу, оскільки зазначене майно є знаряддям вчинення злочину, дозвіл на його вилучення був наданий в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, він вилучений відповідно до опису речей та предметів, зазначених в ухвалі слідчого судді, що не потребує подальшого накладення арешту на майно.
Звертаючись зі скаргою, адвокат посилається на те, що автомобіль, вилучений на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, підлягає поверненню власнику, оскільки він має статус тимчасово вилученого майна, на яке у встановленому порядку і спосіб не накладено арешт, а відтак його утримання є неправомірним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України). Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.
Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку. При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України).
Виходячи із цих положень, можна зробити висновок про два види тимчасово вилученого майна: (1) майно, яке відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, і (2) вилучені під час обшуку речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України. Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи повинна, серед іншого, містити відомості про речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.
З іншого боку, речі і документи, які вилучаються під час обшуку, в залежності від зазначення їх в ухвалі на обшук, може мати різний статус. Це обумовлює різницю в його подальшому процесуальному оформленні у кримінальному провадженні і, відповідно, відмінність в питанні повернення власнику.
Майно, щодо якого ставиться питання про повернення, прямо заначено в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку. Отже, вилучений транспортний засіб не має правового статусу тимчасово вилученого майна і, на перший погляд, щодо нього не має ставитися питання про арешт.
Разом з тим, відповідно до ст. 16 КПК України обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Цілком очевидно, що ухвала, відповідно до якої надається дозвіл на обшук, таким судовим рішенням, спрямованим на обмеження права власності, не є. Адже відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою:
- виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення,
- відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення,
- встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Положення ст.235 КПК України встановлюють вимоги до ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. В такій ухвалі, серед іншого, мають зазначатися речі, документи або осіб, для виявлення, а не вилучення, яких проводиться обшук. Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.
В свою чергу, тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном можливе внаслідок арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження (ч. 1 ст. 170 КПК України). Арешт може застосовуватися до майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна
Таким чином, сукупний аналіз норм КПК України передбачає єдиний вид судового рішення, спрямованого на обмеження права власності особи під час досудового розслідування, - ухвалу про арешт майна (ч. 5 ст. 173 КПК України). Так, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Отже, слідчий суддя вважає, що судовий контроль під час розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку не може одночасно поширюватися і на вирішення питання про обмеження права власності особи, у якої цей обшук буде проведений. Адже предметом судового контролю в першому випадку є легітимність, необхідність і пропорційність втручання у право особи на приватність (в першу чергу, недоторканність житла чи іншого володіння особи), в той час як обмеження права власності потребує окремого судового вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися на умовах, передбачених законом, має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є їй пропорційними. Водночас, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
До цього слід додати правову невизначеність, в якій опиняється власник майна, вилученого під час обшуку, якщо дозвіл на відшукання відповідних речей і документів прямо наданий слідчим суддею в ухвалі. Адже КПК України містить лише три процесуальні механізми, за допомогою яких володілець може ставити перед слідчим суддею питання про обґрунтованість обмеження права власності:
1) заперечення арешту майна при розгляді відповідного клопотання і обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні;
2) звернення з клопотанням про скасування арешту майна з доведенням того, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано;
3) оскарження бездіяльності щодо повернення тимчасово вилученого майна.
За таких обставин, якщо прийняти нормативно запропоновану концепцію, що речі, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі слідчого судді, не є тимчасово вилученим майном, і для подальшого утримання їх органом досудового розслідування не потрібне застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження, власник цих речей залишається без належної правової процедури для захисту свого права власності в межах кримінального провадження. Очевидно, це суперечить завданням кримінального провадження. Крім того, досудове розслідування є динамічним процесом, в рамках якого актуальність та необхідність перебування вилученого на законних підставах майна може змінюватись.
Враховуючи викладене, здійснюючи сукупний аналіз норм КПК України, слідчий суддя вважає, що на вилучене під час обшуку майно, дозвіл на відшукання якого прямо наданий слідчим суддею, необхідно поширювати режим тимчасово вилученого майна з відповідними наслідками - накладення арешту або повернення особі, в якої воно було вилучене.
Дослідивши зміст ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку від 04.08.2021 року, слідчим суддею встановлено, що в ній зазначено, що до вчинення кримінального правопорушення, в рамках досудового розслідування якого подане таке клопотання, причетні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Разом з тим, автомобільна праві власності належить ОСОБА_4 .
Уповноважений слідчий в судове засідання не з`явився, матеріали кримінального провадження не надав, а відтак слідчий суддя вважає, що слідчим не доведена необхідність подальшого утримання траспортного засобу органом досудового розслідування, слідчим не доведено, чи містить на собі транспортний засіб будь-які сліди вчинення злочину, чи існує потреба в проведенні слідчий (процесуальних) дій з використанням транспортного засобу.
Таким чином, з урахуванням предмету і меж досудового розслідування, на переконання слідчого судді, сумнівним вбачається можливість використання цього майна як речового доказу.
Обмеження прав власника щодо належного йому майна можуть мати місце у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження мають бути розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні станом на час надання дозволу на проведення обшуку потреби досудового розслідування, можливо, виправдовували саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.
Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження. Тому після проведення з вилученими речами всіх необхідних процесуальних дій (оглядів, експертних досліджень) і належної процесуальної фіксації виявленої доказової інформації, такі речі як найшвидше мають бути повернуті власнику. Так, відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був вилучений стороною кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Беручи до уваги встановлені під час розгляду скарги обставини, слідчий суддя констатує, що на вилучений на підставі ухвали про обшук транспортний засіб підлягає поширенню правовий режим тимчасово вилученого майна, в межах даного кримінального провадження на автомобіль арешт накладено не було, слідчим не доведена необхідність подальшого утримання транспортного засобу органом досудового розслідування, не доведено, що вказаний транспортний засіб може бути використаний як доказ у кримінальному провадження, не доведено, що обставини кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у право приватної власності, а тому слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для повернння автомобіля його власнику.
На підставі викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати слідчого СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, який уповноважений здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000269, повернути майно, яке було вилучене під час обшуку, а саме автомобіль марки "Mitsubishi lancere", державний номерний знак НОМЕР_1 .

Керуючись ст. ст. 167, 169, 171, 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_3 - задоволити.

Зобов`язати слідчого СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, який уповноважений здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000269, повернути власнику ОСОБА_9 автомобіль марки "Mitsubishi lancere", державний номерний знак НОМЕР_1 , який був вилучений під час обшуку.

Зобов`язати відповідальних працівників за місцем зберігання вказаного транспортного засобу безоплатно повернути ОСОБА_9 автомобіль марки "Mitsubishi lancere", державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1