Справа № 128/3148/17
Провадження №11-кп/801/1135/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку ч.4 ст. 107 КПК України матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 серпня 2021 року, якою продовжено строк дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и в :

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Ухвалою цього суду від 16 серпня 2021 року задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Мотивуючи прийняте рішення суд зазначив, що обставини, які стали підставою взяття під варту ОСОБА_5 свідчать про те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що наведені у клопотанні прокурора ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, вже відпали, він вже чотири роки перебуває під вартою, є особою, що в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має трьох неповнолітніх дітей на утриманні, постійне місце проживання та роботи.

Сторони кримінального провадження не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги з їх участю, при цьому були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду.

Апеляційний суд, розглянувши судове провадження відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що вона задоволенню не підлягає.

Нормами ч.2 ст. 331 КПК України визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Так, судом встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зникли та виправдовують продовження обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, хоча ОСОБА_5 одружений, має трьох малолітніх дітей та постійне місце проживання на території області, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та є особою, раніше не судимою в силу ст. 89 КК України, а тому, знаючи про тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини може переховуватись від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, а саме, у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Отже, продовження тримання обвинуваченого під вартою забезпечить високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 16 серпня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4