КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12.11.2021 задоволено клопотання прокурора Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час огляду місця події від 06.11.2021 за адресою: 54 км автодороги Бориспіль-Дніпро неподалік АЗС «КЛО», із встановленням заборони користуватись та розпоряджатись майном будь-яким особам, з метою його збереження та використання як речових доказів під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000518, а саме: на автомобіль марки «Ford» модель «Transit», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , та яким на момент вилучення керував ОСОБА_8 , салон якого заповнений спиляними стовбурами дерев породи «Сосна» з гіллям та верхівками у кількості не менш як 40 одиниць.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчим суддею не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна.
Апелянт вказував на те, що кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 246 КК України настає за умови заподіяння істотної шкоди, однак органом досудового розслідування не встановлено суму заподіяної шкоди у даному кримінальному провадженні, а також приблизну вартість одного стовбура дерева породи «Сосна» з гіллям та верхівками.

Крім того, органом досудового розслідування не встановлено місце, де взято вказані деревця та кому завдано збитки, а також, чи була ця порубка дерев незаконна.
Потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.
На переконання апелянта, слідчим суддею не встановлено та не підтверджено обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Апелянт зазначав, що доказом вчинення правопорушення в даному випадку є самі стовбури деревець сосни, а не автомобіль марки «Ford» модель «Transit», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 . Однак оскаржувана ухвала не містить посилань на необхідність накладення арешту на вказаний автомобіль.

Прокурор та власник майна ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який не заперечував проти розгляду клопотання у відсутності осіб, які не прибули в судове засідання, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора та власника майна ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділенням відділу поліції № 1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000518 від 07.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000518, 07.11.2021 до реєстру внесено відомості про те, що 06.11.2021 о 16 год. 08 хв. на 54 км автодороги Бориспіль-Дніпро в напрямку м. Переяслав неподалік АЗС «КЛО» було зупинено автомобіль Ford Transit, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , який перевозив спиляні дерева породи «Сосна» без відповідних документів.
Відповідно до даних протоколу огляду від 06.11.2021, складеного слідчим слідчого відділення відділу поліції № 1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , цього ж дня за адресою: 54 км автодороги Бориспіль-Дніпро неподалік АЗС «КЛО» на узбіччі з правої сторони проведено огляд, в ході якого виявлено та вилучено автомобіль «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , салон якого заповнений свіже спиляними стовбурами дерев породи «Сосна» з гіллям та верхівками у кількості не менш як 40 одиниць.

Постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Бориспільського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 автомобіль марки «Ford» модель «Transit», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , салон якого заповнений спиляними стовбурами дерев породи «Сосна» з гіллям та верхівками у кількості не менш як 40 одиниць, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000518.

08.11.2021 прокурор Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно, а саме: на автомобіль марки «Ford» модель «Transit», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , та яким на момент вилучення керував ОСОБА_8 , салон якого заповнений спиляними стовбурами дерев породи «Сосна» з гіллям та верхівками у кількості не менш як 40 одиниць, із забороною іншим особам розпоряджатися та користуватися даним майном будь-яким чином, окрім уповноважених осіб в рамках кримінального провадження № 0000518 для проведення слідчих дій.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12.11.2021 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час огляду місця події від 06.11.2021 за адресою: 54 км автодороги Бориспіль-Дніпро неподалік АЗС «КЛО», із встановленням заборони користуватись та розпоряджатись майном будь-яким особам, з метою його збереження та використання як речових доказів під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000518, а саме: на автомобіль марки «Ford» модель «Transit», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , та яким на момент вилучення керував ОСОБА_8 , салон якого заповнений спиляними стовбурами дерев породи «Сосна» з гіллям та верхівками у кількості не менш як 40 одиниць.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на тимчасово вилучене майно під час огляду місця події від 06.11.2021 за адресою: 54 км автодороги Бориспіль-Дніпро неподалік АЗС «КЛО», а саме: на автомобіль марки «Ford» модель «Transit», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_6 , та яким на момент вилучення керував ОСОБА_8 , салон якого заповнений спиляними стовбурами дерев породи «Сосна» з гіллям та верхівками у кількості не менш як 40 одиниць, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000518, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, знищене, перетворене чи відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчим суддею не перевірено та не встановлено наявності належних підстав для арешту майна, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що клопотання прокурора та ухвала слідчого судді містять вказівки на мету та правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
У зв`язку з наведеним, посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, є безпідставними, оскільки прокурором у кримінальному провадженні надано докази, які на даній стадії досудового розслідування є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. Дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування не встановлено суму заподіяної шкоди у даному кримінальному провадженні, приблизну вартість одного стовбура дерева породи «Сосна» з гіллям та верхівками, а також не доведено законність порубки дерев, колегія суддів вважає передчасними, оскільки обставини, на які посилається апелянт, не є предметом розгляду при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проте підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування.

Посилання апелянта на те, що доказом вчинення правопорушення в даному випадку є самі стовбури сосни, а не автомобіль, в якому вони знаходились, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що автомобіль марки «Ford» модель «Transit», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , салон якого був заповнений спиляними стовбурами дерев, відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3