ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4
учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 та законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_8
на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.12.2021 року в кримінальному провадженні №0000131 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Устеріки Верховинського району Івано-Франківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, інваліда ІІІ групи, раніше не судимого,
обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03 грудня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.2 КК України і йому призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили залишено у виді тримання під вартою. Початок строку відбування покарання вирішено обчислювати з 28 липня 2021 року.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням повернуто особі, яка його подала.
ЄУНСС 718/2381/21 провадження №11кп/822/34/22 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_12 .
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 7894, 34 гривень судових витрат за проведення судових експертиз.
Скасовано накладені арешти ухвалами Кіцманського районного суду від 30.07.2021 року на автомобілі «ПАЗ 4234», номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_13 та автомобіль марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_6 та повернуто вказані автомобілі власникам.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, 28.07.2021 року приблизно о 07.01 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по автодорозі Н-10 сполученням Стрий - Івано-Франківськ Чернівці Мамалига, в межах населеного пункту с. Мамаївці Чернівецького району Чернівецької області, зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Снятин Івано-Франківської області.
ОСОБА_6 , рухаючись зі швидкістю, яка перевищує допустиму в населеному пункті, виконуючи випередження попутного автомобіля, доїжджаючи до електроопори №19 та до перехрестя з круговим рухом, ігноруючи попереджувальний знак 1.19 «Перехрещення з рухом по колу», не виконавши заїзд на вказане перехрестя, продовжив рух прямо, де допустив зіткнення із зустрічним маршрутним автобусом марки «ПАЗ 4234», реєстраційний номер НОМЕР_1 сполученням Шишківці-Чернівці, під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався по перехрестю з рухом по колу та виконував з`їзд на автодорогу Н-10 в напрямку м. Чернівці.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Volkswagen Transporter» малолітньому ОСОБА_10 , 2013 року народження, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, перелому склепіння черепа з переходом на основу, забою головного мозку важкого ступеня, закритого перелому середньої третини правого стегна зі зміщенням, забою легень, субкапсулярного розвитку правої нирки, гематоми параорбітальної справа, гематоми нижнього полюсу правої нирки, гематоми м`яких тканин правого стегна, забою грудної клітини, передньої черевної стінки, набряку головного мозку. Дані тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 вчинив в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 10.4, 12.4, 31.1, 31.4.5 (г), 1.16.1, 1.16.2, 1.19, 4.10 ПДР України, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_15 та законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 подали апеляційні скарги в яких просили змінити оскаржуваний вирок та призначити покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.
На обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_6 вказував, що судом першої інстанції не враховано те, що він повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, є інвалідом ІІІ групи, скоїв один необережний тяжкий злочин, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки, є особою молодого віку, по місцю проживання характеризується позитивно, жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, а також просив врахувати позицію законного представника потерпілої сторони, яка просила суворого його не карати.
Вказував, що суд хоч і визнав обставиною, що пом`якшує покарання його щире каяття, проте безпідставно не визнав та не врахував інші обставини, що пом`якшують покарання, хоча такі були відображені в обвинувальному акті.
Посилався на те, що ним вчинено необережний тяжкий злочин, а отже він легковажно розраховував на відвернення суспільно-небезпечних наслідків свого діяння. При цьому у нього не було конкретних мотивів чи умислу на вчинення інкримінованого йому злочину, з місця скоєння ДТП не втікав, одразу почав надавати потерпілому медичну допомогу. Жодного разу він не заперечував свою вину та був готовий нести за це відповідальність.
Стверджував, що не можливо не звернути увагу на те, що малолітній постраждалий знаходився у керованому ним авто разом з його батьком, який не вжив усіх заходів задля безпеки свого малолітнього сина та при цьому усвідомлював, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Вказував, що мінімальна міра покарання, яка призначена йому за ст. 286-1 ч.2 КК України не відповідає особі обвинуваченого, а викладені ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому вважає за доцільне призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Захисник ОСОБА_15 в своїй апеляційній скарзі висловила повністю аналогічні доводи та вимоги, які вказані в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 .
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі вказувала, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану їй шкоду. Звертає увагу, що жодних претензій до обвинуваченого у неї немає, він, відчуваючи провину від своїх дій, щиро каючись, вибачився, повністю відшкодував завдані збитки.
Вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_6 є неспівмірним, а тому просить змінити вирок суду та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, посилаючись на обставини, що наведені в них, прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого, захисника та законного представника малолітнього потерпілого необхідно відмовити.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, що наведені у вироку, підтверджується дослідженими в суді доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Дослідження доказів в судовому засіданні здійснювалось на підставі ст.349 ч.3 КПК України.
Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винуватість обвинуваченого, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду, які ніким не оспорено.
Статтею 50 КК України передбачено, що рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, таких вимог закону судом першої інстанції було дотримано.
При призначенні покарання суд керувався нормами статей 50, 65 КК України, із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та наявності обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до необережних злочинів, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину щодо малолітнього.
Судом також враховано визнання вини обвинуваченим та його відношення до скоєного, що він є інвалідом ІІІ групи, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, керував транспортним засобом з посвідченням водія, термін якого закінчився 13.09.2020 року, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.
Що стосується посилань апелянтів на характеризуючі дані про особу ОСОБА_6 , а також відсутності претензій з боку потерпілої, то вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання і суд призначив обвинуваченому покарання наближене до мінімального покарання, передбаченого санкцією ст. 286-1 ч.2 КК України, яке, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Що стосується тверджень апелянтів про необхідність застосування при призначенні обвинуваченому покарання ст. 69 КК України, то вони є безпідставними.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності декількох обставив, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Тобто, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, можливе лише в тому випадку, коли встановлені по справі обставини настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному, навіть мінімального покарання в межах санкції, було б явно недоцільним.
Як вбачається зі змісту ст. 69 КК України, застосування зазначеної норми при призначенні покарання відноситься до дискреційних повноважень суду. Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
В суді апеляційної інстанції зі слів прокурора та обвинуваченого було встановлено, що до вчинення інкримінованого ОСОБА_6 злочину, останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, за що був притягнутий до відповідальності.
Враховуючи те, що внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом з посвідченням водія, термін якого закінчився ще в 2020 році та при цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння 1,33‰, малолітньому ОСОБА_10 були спричинені багаточисельні тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, кількість вчинених ОСОБА_6 грубих порушень вимог Правил дорожнього руху України, а також те, що в 2021 році ОСОБА_6 уже вчиняв правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
При цьому колегія суддів вважає, що неврахування судом першої інстанції відшкодування обвинуваченим заподіяної матеріальної шкоди потерпілому, в даному випадку не є визначальним для зміни оскаржуваного вироку та пом`якшення ОСОБА_6 призначеного покарання.
А тому в задоволенні вимог апелянтів необхідно відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_15 та законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 відмовити, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.12.2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя