Справа № 456/1096/20
Провадження № 1-кп/456/80/2022
ВИРОК

іменем України

11 січня 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Барановичі Брестської області республіки Білорусь, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , не працюючого, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194, частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановив:

ОСОБА_3 , в грудні 2019 року, точного часу досудовим розслідуванням та судом не встановлено, діючи з особистих мотивів, пов`язаних із наявністю тривалих неприязних стосунків із колишнім керівником - військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив вчинити умисне знищення шляхом підпалу службового кабінету № 5, що знаходиться на першому поверсі адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

З метою реалізації свого злочинного прямого умислу, не бажаючи бути викритим правоохоронними органами, ОСОБА_7 , вирішив підшукати співучасників - виконавців, для вчинення ними за грошову винагороду знищення вказаного службового кабінету, шляхом підпалу, таким чином ОСОБА_3 почав підготовку до вчинення вказаного злочину.

Так, 30.12.2019 близько 12.00 год. ОСОБА_3 знаходячись по АДРЕСА_3 , зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_8 , де в ході розмови висловив останньому прохання підшукати виконавця підпалу вказаного приміщення за винагороду, який у свою чергу, не прийняв ці наміри ОСОБА_3 до уваги. 04.01.2020 ОСОБА_3 , за попередньою домовленістю, зустрівся з ОСОБА_8 в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , де в ході розмови повторно висловив останньому прохання підшукати виконавця підпалу за винагороду. Однак, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність дії ОСОБА_3 щодо незаконного умисного знищення чужого майна, та не бажаючи їх настання, звернувся із заявою про вчинення злочину до правоохоронних органів. 11.01.2020, о 11.58 год., поблизу закладу громадського харчування «Гурман», який розташований на АДРЕСА_4 , зустрівся із ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів та в ході розмови запропонував останньому вчинити знищення, шляхом підпалу вищевказаного службового кабінету та у подальшому в цей же день о 12.35 год. ОСОБА_3 продемонстрував ОСОБА_9 , розташування вікна службового кабінету №5 ОСОБА_5 , наявність зовнішніх камер відеоспостереження та вказав на вікно приміщення де цілодобово перебуває черговий військового комісаріату, після чого ОСОБА_3 вказав ОСОБА_9 розбити із зовні, у визначений самостійно день та час, вікно службового кабінету №5 та закинути у вказаний кабінет саморобний вибуховий пристрій на основі легкозаймистої суміші - «Коктейль Молотова», який ОСОБА_9 повинен був виготовити самостійно. Однак, ОСОБА_9 відмовився здійснювати задуманий ОСОБА_3 злочин, побоюючись настання тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, про що повідомив останнього.

Крім цього, ОСОБА_3 11.01.2020 перебуваючи поблизу закладу громадського харчування «Гурман», який розташований на вул. Майдан Ринок, 2, у місті Стрий Львівської області, в ході зустрічі із ОСОБА_9 , який діяв під контролем правоохоронних органів, запропонував останньому, за грошову винагороду, вчинити знищення, шляхом підпалу, автомобіля марки «Меrсеdes-Benz 210» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у користуванні ОСОБА_5 та з цією метою 16.01.2020 о 15.50 год., в ході наступної зустрічі із ОСОБА_9 поблизу закладу громадського харчування «Гурман», який розташований на вул. Майдан Ринок, 2, м. Стрий, Львівська область передав ОСОБА_9 завдаток в розмірі 200 (двісті) доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України на вказану дату становило 4796,42 грн. Надалі, 28.01.2020 об 11.45 год. ОСОБА_3 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_4 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, будучи впевненим у вчиненні ОСОБА_9 злочину, а саме: знищення останнім автомобіля марки «Меrсеdes-Benz 210», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом підпалу, яке було проведено 26.01.2020 о 22:00 год., в ході імітування обстановки злочину, передав виконавцю злочину грошову винагороду у розмірі 800 (вісімсот) доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України на вказану дату становило 19678,72 грн. Таким чином, ОСОБА_3 впевнившись у знищенні вищевказаного автомобіля ОСОБА_5 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_3 , передбачена:

частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194 КК України готування до кримінального правопорушення, шляхом підшукування співучасників до умисного знищення чужого майна шляхом підпалу;

частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України - організація закінченого замаху на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину по пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194, частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України, визнав повністю, суду пояснив, що дійсно в розмові із знайомим ОСОБА_10 запропонував підпалити майно Сабінського, кабінет чи автомобіль. Він розповідав ОСОБА_11 про питання з дружиною по працевлаштуванні, що обіцяв влаштувати на роботу, однак не зробили цього. Вони кілька разів зустрічалися і пили каву, він розповідав де потерпілий зберігає автомобіль. Вац говорив, що у нього є друзі, які можуть все зробити. 11.01.2020 він зустрілися з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , який повинен був все зробити, поговорили та обмінялися телефонами. ОСОБА_12 повідомив, що його робота буде коштувати 1000 доларів. 16.01.2020 він зустрівся з ОСОБА_12 на ОСОБА_13 та розповів про автомобіль військового комісара, сказав де він його залишає, де живе та куди їздить і передав 200 доларів. 27.01.2020 ОСОБА_12 зателефонував йому та повідомив, що автомобіль спалили і підтвердження є в інтернеті. На наступний день, близько 17 год., він передав ОСОБА_12 решту грошей і був затриманий.

Щиро кається у вчиненому, зрозумів, що поступив не вірно, попросив пробачення в потерпілого. Цивільний позов визнає частково, 15-20% від суми.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194, частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_5 , за змістом яких його викликав ОСОБА_14 та повідомив, що хтось має намір підпалити військомат, його автомобіль та завдати йому тілесних ушкоджень. Йому не було відомо хто може вчинити таке. Працівники повідомили, що встановлять осіб, які мають такі наміри, вилучили його автомобіль і сказали поїхати на певний час з міста. Приблизно 25-27 січня він поїхав на десять днів за кордон для збереження його життя та здоров`я. Після повернення йому повідомили, що ОСОБА_15 знайшов людей, які повинні були підпалити його автомобіль та робочий кабінет. Автомобіль Мерседес належить матері, а він користується даним автомобілем протягом року. Відвозить автомобілем свою доньку та сусідську дівчинку на гуртки. Якщо б, людина, яку знайшов ОСОБА_15 не відмовилася вчинити злочин та не повідомила правоохоронні органи, то могли б настати непоправні наслідки. В його автомобілі знаходиться газова установка, і підпал міг викликати великий вибух, де могли постраждати перехожі. Крім цього, обвинуваченому не було відомо, що його кабінет перенесли, а там знаходяться документи по мобілізації, тому він міг вчинити злочин проти держави, державну зраду. Він не знає мотивів вчинення даного правопорушення, він не міг подумати, що обвинувачений може бути причетний до цього злочину, оскільки робив йому лише добре. Він три місці після подій не міг вийти з депресивного стану. Вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до закону. Цивільний позов підтримує повністю.

заявою ОСОБА_9 від 16.01.2020, якою він передав грошові кошти в сумі 200 доларів США, які він отримав від ОСОБА_3 в якості завдатку за підпал автомобіля, який належить одному із працівників Стрийського військового комісаріату (а.к.п.6);

протоколом огляду предметів від 16.01.2020 - грошовиї коштів, які видав ОСОБА_9 , а самі 200 доларів США. Під час огляду виготовлені ксерокопії даних купюр (а.к.п.7-9);

постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 16.01.2021, грошових коштів в сумі 200 доларів США (а.к.п.10-11);

заявою ОСОБА_9 від 28.01.2020, якою він передав грошові кошти в сумі 800 доларів США, які він отримав від ОСОБА_3 в якості оплати за підпал автомобіля, який належить ОСОБА_5 (а.к.п.12);

протоколом огляду предметів від 28.01.2020 - грошових коштів, які видав ОСОБА_9 , 800 доларів США. Під час огляду виготовлені ксерокопії даних купюр (а.к.п.13-16);

довідкою НБУ про офіційний курс гривні до іноземної валюти станом на 16.01.2020 та 28.01.2020 (а.к.п.17);

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.01.2020, відповідно до якого ОСОБА_3 затримано за підозрою у вчиненні знищення автомобіля, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 (а.к.п.59-67);

протоколом обшуку від 28.01.2020, яким виявлено та вилучено ухвалу суду №К/800/9700/14 від 09.04.2014 (а.к.п80-85);

постановою про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 28.01.2021, відповідно до якого визнано речовими доказами речі та документи, які вилучені під час затримання та під час обшуку (а.к.п.88-92);

постановою про передачу грошових коштів для відповідального зберігання від 28.02.2020, якою грошові кошти в сумі 200 та 800 доларів США передано на зберігання на депозитний рахунок ГУНП у Львівській області (а.к.п.98-99);

протоколом огляду мобільного телефону від 09.01.2020, предметом огляду якого є телефон який належить ОСОБА_8 , та у ньому є ряд набраних та прийнятих дзвінків з абонентським номером, який належить ОСОБА_3 (а.к.п.101-102).

Крім цього судом досліджено матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме:

-відповідно до довідки УІТ № 186 від 29.01.2020, ОСОБА_15 раніше не судимий (а.к.п.24);

-відповідно до повідомлення №56 директора КНП «Стрийська ЦМЛ» від 31.01.2020, ОСОБА_15 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.к.п.25);

-відповідно до характеристики КП «Світанок» ОСОБА_15 за місцем проживання характеризується позитивно (а.к.п.22);

-відповідно до службової характеристики на державного службовся ОСОБА_3 - за час роботи характеризується позитивно, до виконання службових обовязків відноситься добросовісно, вказівки виконує якісно та вчасно (а.к.п.47-48).

-ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2020 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб та визначено розмір застави (а.к.п.71, 72-75);

-повідомленням начальника «Львівської УВП №19» про звільнення ОСОБА_3 у зв`язку із внесенням застави (а.к.п.76).

Суд враховує витяг з ЄРДР про кримінальне правопорушення (Т.2 а.к.п.9) як доказ законності отриманих та досліджених в судовому засіданні доказів.

Оцінюючи здобуті у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази суд зазначає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21.10.2011 року у справі «Коробова проти України», відповідно до якої, при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.

Досліджені документи є процесуальними джерелами доказів відповідно до вимог частини 2 ст. 84 КПК України, отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Зазначені докази не викликають сумнівів у своїй достовірності, оскільки містять інформацію, яка відповідає обставинам кримінального провадження.

Вищенаведені докази суд визнає належними та допустимими, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку, встановленому КПК України. У своїй сукупності ці докази є достатніми та взаємопов`язаними між собою.

Аналізуючи склад злочинів, передбачених частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194, частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України, суд зазначає таке.

Основним безпосереднім об`єктом злочину передбаченого частиною 2 ст. 194 КК України є право власності.

Об`єктивна сторона злочину характеризується суспільно небезпечними діями, які полягають у знищенні чи пошкодженні майна, наслідками у вигляді шкоди у великих розмірах і причиновим зв`язком між вказаними діями і наслідками. Знищення чи пошкодження чужого майна можуть бути здійснені у будь-який спосіб (розбиття, розламування чи розрізання речі на шматки, дія на річ водою чи повітрям, повне чи часткове розчинення її у воді чи інших рідинах тощо). Умисне знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за частиною 2 ст. 194 КК України. Термінологічна конструкція "знищення або пошкодження" передбачає як вчинення певного роду діяння, так і настання відповідних суспільно небезпечних наслідків. При цьому наслідки мають головне значення, оскільки саме з ними закон пов`язує момент закінчення злочину. Знищення майна - це доведення майна до повної непридатності щодо його цільового призначення. Внаслідок знищення майно перестає існувати або повністю втрачає свою цінність. Словосполучення «те саме діяння», вжите в диспозиції ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України, вказує на те, що до діяння в цій статті слід відносити тільки до знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

З огляду на вищевикладене, суд доходить переконання, що дії обвинуваченого, у своїй сукупності, свідчать про усвідомлення обвинуваченим ОСОБА_3 їх суспільно небезпечного характеру, передбачення небезпечних наслідків цих дій та бажання їх настання.

Суб`єктом злочину може бути осудна особа, яка досягла 14-річного віку. З огляду на вік обвинуваченого ОСОБА_3 , а також відсутність будь-яких фактичних даних, які б вказували на неосудність обвинуваченого (обмежену осудність) або перебування його у такому стані до постановлення вироку, суд вважає, що ОСОБА_15 є суб`єктом цього злочину.

Готуванням до злочину є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину.

Під підшукуванням співучасників слід розуміти знайомство з потенційними співучасниками, їх вербування, підбурювання до участі у вчиненні злочину як виконавців, пособників або організаторів.

Обов`язковою ознакою готування до злочину є те, що ця стадія має місце тільки у разі припинення дій винного з причин, що не залежать від його волі.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_15 своїми діями здійснив готування до злочину, оскільки підшукав осіб, тобто можливих виконавців злочину, однак вони відмовилися здійснити задумане і злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого.

Організатором є особа, яка організувала вчинення злочину (злочинів) або керувала його підготовкою чи вчиненням.

Організація вчинення злочину (злочинів) полягає у діях, які направляють, об`єднують інших співучасників на вчинення одного чи декількох злочинів чи координують їхню поведінку. Дії з організації злочину полягають, зокрема, у: а) залученні до вчинення злочину виконавців, пособників, підбурювачів чи інших організаторів; б) розподілі обов`язків між ними; в) визначенні об`єкта (предмета) посягання; г) розробці плану вчинення злочину. Основне завдання, на виконання якого зосереджена діяльність організатора при організації вчинення злочину, - спрямувати, об`єднати і скоординувати зусилля інших осіб на вчинення злочину. Організація вчинення злочину може включати залучення до вчинення злочину, об`єднання та координацію зусиль як співучасників всіх видів, так і лише одного чи двох. Організація вчинення злочину може здійснюватись у формі наказу, угоди, прохання, підкупу, доручення, замовлення чи інших дій.

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України, ознаками закінченого замаху є: 1. вчинення всіх дій, які особа бажала вчинити безпосередньо спрямованих на вчинення злочину; 2. не доведення злочину до кінця; 3. причини не завершення злочинного діяння не залежать від волі винного.

Характерна для замаху незавершеність об`єктивної сторони злочину є вимушеною. Особа не доводить злочин до кінця не за власною ініціативою, а з причин, які не залежать від її волі. Під такими причинами потрібно розуміти різноманітні обставини як об`єктивного, так і суб`єктивного характеру, які зашкодили закінчити злочин всупереч докладеним зусиллям особи.

Обвинувачений ОСОБА_15 підшукав до вчинення злочину виконавця, визначив об`єкт посягання, а саме: автомобіль марки «Меrсеdes-Benz 210», розробив план та надавав настанови на підпал автомобіля. Після чого, впевнившись у знищенні майна, передав виконавцю грошові кошти, таким чином виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

З огляду на викладене, суд доходить переконання про наявність в діях обвинуваченого складу злочинів, передбачених частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194, частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 :

готування, шляхом підшукування виконавця до умисного знищення чужого майна, шляхом підпалу, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194 КК України;

організації закінченого замаху на умисне знищення чужого майна, шляхом підпалу, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину (п.1 ч.1 ст. 66 КК України).

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України, роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7 та постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 №2, враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин які обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 194 КК України з врахуванням вимог ст. 68 КК України, у виді позбавлення волі.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові ВС від 18.09.2019 у справі № 166/1065/18, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Впродовж судового розгляду, під час судових дебатів та останнього слова, обвинувачений висловив щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях, жаль з приводу своїх дій, осудив свою поведінку та зазначив, що зрозумів всю протиправність та неправильність своїх дій. Попросив вибачення у потерпілого.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вказаних діянь, спосіб їх вчинення, мету та мотиви вчинення кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений визнаючи себе повністю винним у їх вчиненні, розкаюється у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, визнав та усвідомив протиправність і помилковість вчиненого ним діяння та вибачився перед потерпілим, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого та характеризуючі дані, вчинення злочину вперше, а також те, що, відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, тому суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнення його, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України.

Призначення обвинуваченому ОСОБА_3 такого виду покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Потерпілий позивач ОСОБА_5 заявив позовні вимоги до відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 і просить стягнути в його користь 150 000 грн. заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що протиправними діяннями ОСОБА_3 , йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, які позначили негативні зміни у його житті, викликали негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Наслідки події, що сталася, потягли за собою призначення потерпілому нераціональне витрачання життєвого часу (на звернення в правоохоронні органи, а також проведення правових заходів, та експертиз), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які і дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Таким чином, внаслідок суспільно-небезпечних дій ОСОБА_3 йому було заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат він оцінюється в 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.

Відповідач визнав позовні вимоги частково.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь - якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді, тому при визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд враховує вищенаведені обставини вчиненого кримінального правопрушення та роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд вважає, що у зв`язку з вчиненням обвинуваченим умисного кримінального правопорушення, потерпілому завдано моральну шкоду. Судом береться до уваги покликання потерпілого на те, що даною подією йому завдано моральних страждань, що полягали в порушенні звичного темпу життя, які викликали негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, порушення сну, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності, та доходить висновку, що цивільний позов ОСОБА_5 слід задовольнити повністю.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначеним розміром застави в сумі 168160 грн., яку було внесено 30.01.2020, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194, частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України, і призначити йому покарання:

за частиною 1 ст. 14, частиною 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

за частиною 2 ст. 15, частиною 3 ст. 27, частиною 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Відповідно до ст. 70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки протягом іспитового строку 3 (три) роки.

Відповідно до частини 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Позов ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 відшкодування за завдану моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.

Повернути заставодавцю ОСОБА_16 , після вступу вироку в закону силу, заставу внесену у розмірі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень, що були зараховані на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області (дата оплата 30.01.2020, ) відповідно до квитанції 0.0..1. від 30.01.2020.

Речові докази, а саме:

грошові кошти в сумі 200 доларів США (постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 16.01.2020, Т.2 а.к.п.18-19) та грошові кошти в сумі 800 доларів США (постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 28.01.2020, Т.2 а.к.п.98-102) конфіскувати в дохід держави;

дві квитанції (квитки) на маршрут сполученням Стрий-Львів від 20.01.2020, 14:30 год.; аркуш паперу із рукописними записами барвниками синього та чорного кольорів; три аркуші паперу «ПК-Мерц» із рукописними записами барвником синього кольору, пасажирська таможна декларація із рукописними записами; копії витягу з історії хвороби №191 та ехокардії на 2-х арк.; аркуш паперу і рукописними записами барвником чорного кольору із даними 24 осіб; чотири проїзні документи на залізничний транспорт №579897, 579898, 579896, 579899; квиток на залізничний транспорт сполученням Львів-Стрий від 20.01.2020; два фрагменти паперу із рукописними записами барвником синього кольору (розірвані); фрагмент паперу із двома рукописними записами номерів мобільних телефонів; посвідчення № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_17 ; мобільний телефон марки «Нокіа», НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , із сім-картами НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; грошові кошти в сумі 4991 гривень та 1500 доларів США; ухвалу вищого адміністративного суду від 09.04.2014, №к/800/9700/14 за позовом ОСОБА_3 до Стрийського ОВМК Львівської області (постанова про визнання предметів речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження від 28.01.2020, Т.2 а.к.п.98-102) повернути ОСОБА_3 .

Захід забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна (речові докази), накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2020 (Т.2 а.к.п.103-108) скасувати.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Головуючий суддя ОСОБА_1