Київський апеляційний суд
Провадження № 11кп/824/3494/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 759/1674/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ямпіль Вінницької області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 14 вересня 2021 року включно.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, наслідком вчинення якого стала смерть людини, покарання за вчинення якого, у разі доведеності вини, передбачає позбавлення волі на строк до 15 років, відсутність у останнього фактичного місця проживання, міцних сімейних зв`язків, а тому, на переконання суду, існує ризик переховування обвинуваченого від суду.
Також суд першої інстанції зазначив, що свідки у даному кримінальному провадженні ще не допитувалися, а відтак з великою ймовірністю існує ризик незаконного впливу на них.
За доводами суду першої інстанції, застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання реалізації ним встановлених судом ризиків.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його таким, що не відповідає гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року, постановити нову, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_3 .
На переконання сторони захисту, судом не встановлено жодного доказу, який би підтвердив або спростував причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Сторона захисту зазначає, що до затримання підзахисний ОСОБА_7 мав постійне місце проживання в місті Києві за адресою: АДРЕСА_3 , працював разом зі своїм батьком на будівництві, має ще чотирьох братів що, на переконання апелянта, підтверджує позитивні соціальні зв`язки з родиною.
Також захисник зазначає, що відповідно до відповіді Київської міської медичної частини Філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально - виконавчої служби України» від 31 травня 2021 року обвинувачений має незадовільний стан здоров`я та потребує додаткового обстеження, яке неможливо забезпечити в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Крім того захисник вказує на те, що відповідно до довідки характеристики виконкома Гальжбіївської сільської ради Ямпільського району Вінницької області від 13 серпня 2020 року № 502 ОСОБА_7 позитивно характеризувався за місцем реєстрації.
Відтак, на переконання апелянта, жодного доказу, який би міг хоч якось підтвердити «ймовірність» того, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду в розпорядженні сторони обвинувачення не має і не надано такого доказу і суду.
Щодо ризику впливу на свідків, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню під час розгляду кримінального провадження по суті, то, на переконання апелянта, вказаний ризик відсутній, оскільки жодного свідка, який би міг підтвердити обставини вчиненого кримінального правопорушення щодо вбивства ОСОБА_9 не має. Заявлені свідки лише підтверджують те, що ОСОБА_7 приїздив на АДРЕСА_4 ; інші - повідомляють обставини, які вони спостерігали при виконанні своїх професійних обов`язків та були присутні під час проведення слідчих дій.
Захисник вважає, що на даний час, ризики передбачені ст. 177 КПК України відсутні, а подальше утримання ОСОБА_7 в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України лише шкодить його здоров`ю, а тому застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього обов`язків, визначених положеннями ст. 194 КПК України, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,
Ухвалою колегії суддів Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14 вересня 2021 року включно.
Під час постановлення даного судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що існує доцільність тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, а оскільки дане кримінальне провадження стосується злочину, із застосуванням насильства до потерпілого, суд, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, не знайшов правових підстав для визначення розміру застави.
За вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Розглядаючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції були враховані конкретні обставини провадження та обставини, з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: можливість ухилитися від суду, незаконно впливати на свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчиняти інший злочин, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не знайшовши підстав для зміни на інший, більш м`який.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризику переховування від суду та впливу на свідків, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину проти життя особи, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_7 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні та всіх наявних в матеріалах провадження даних про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що існує вірогідність переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, такий ризик є реальним та дійсним, він не зменшився і виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.
З приводу іншого ризику, а саме можливого впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні, то, на переконання колегії суддів, з врахуванням того, що на даний час у кримінальному провадженні свідки не допитані, з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на них.
За вказаних обставин, застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.
Щодо посилань захисника на відсутність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, то колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Питання про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою - відпала.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не можуть забезпечити уникнення ризиків та виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.
Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та родини, на чому наголошує сторона захист, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_7 наміру переховування від суду та не виключає можливість продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи захисника обвинуваченого про те, що у останнього значно погіршився стан здоров`я та в умовах перебування в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» він не отримує належного лікування нічим не підтверджені, оскільки з наданих захисником відповіді на адвокатський запит завідувача Київської міської медичної частини Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київській області ОСОБА_10 вбачається, що обвинувачений дійсно має певні захворювання, йому рекомендовано проведення дообстеження, яке в умовах СІЗО провести неможливо, однак даних, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може утримуватися під вартою у вказаній відповіді не зазначено.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою - колегією суддів не встановлено.
Таким чином, рішення суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченому ОСОБА_7 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене згідно норм кримінального процесуального закону та постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, а доводи та твердження сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на що вважає за необхідне за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 422-1 КПК України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, до 14 вересня 2021 року включно без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4