Номер справи 696/439/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

особи щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_4

його законного представника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в режимі відеоконференції з КНП «Вінницька обласна психіатрична лікарня №2 Вінницької обласної ради», клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Кам`янського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 лютого 2019 року за №0000096, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до якого раніше застосовувалися примусові заходи медичного характеру,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 27 лютого 2019 року близько 12 години 00 хвилин, шляхом відчинення хвіртки, зайшов на необгороджену територію будинковолодіння АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звідки таємно викрав металеві листи бувші в користуванні, що належить ОСОБА_10 , в кількості 18 штук загальною масою 56 кг, вартістю 05 гривень 00 копійок, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на зазначену суму.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані як суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, оскільки під час досудового розслідування встановлено, що він вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності.

Під час судового розгляду особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_4 , психічний розлад якого не перешкоджає його участі в судовому засіданні, у присутності його законного представника та захисника, не заперечував обставин, які викладені у фабулі клопотання прокурора та проти застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру. Крім того зазначив, що саме ним було вчинено суспільно-небезпечне діяння, обставини якого викладені у клопотанні прокурора, так як саме він у лютому 2019 року зайшов на необгороджену територію будинковолодіння по АДРЕСА_2 , звідки викрав металеві листи.

Законний представник та захисник проти задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу психіатричної допомоги із звичайним наглядом, в зв`язку з вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, не заперечували.

Потерпілий звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд клопотання провести без його участі, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має, не заперечував щодо застосування до останнього медичних заходів медичного характеру.

Крім того, під час судового розгляду прокурором надані письмові докази, які безпосередньо досліджені судом та у повній мірі підтверджують обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27 лютого 2019 року, в якому ОСОБА_10 виклав обставини крадіжки 27 лютого 2019 року з території будинковолодіння АДРЕСА_2 , металевих листів;

- протокол огляду місця події від 27 лютого 2019 року з фототаблицею, відповідно до якого, слідчим, на території непридатного до проживання будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , та знаходиться неподалік місця проживання ОСОБА_4 , були виявлені та вилучені 18 металевих листів;

- протокол огляду предметів від 28 лютого 2019 року, відповідно до якого, слідчим, за участі потерпілого ОСОБА_10 , було оглянуто виявлені та вилучені за місцем проживання ОСОБА_4 металеві листи у кількості 18 штук, при цьому потерпілий впізнав вказані металеві листи як такі, що були викрадені у нього;

- довідка ТОВ «Кам`янка - Агропостач», відповідно до якої, вартість 1 кілограма металобрухту станом на 27 лютого 2019 року становить 05 гривень 00 копійок.

Таким чином, у судовому засіданні, шляхом дослідження доказів, встановлено, що 27 лютого 2019 року мало місце суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.185 КК України, яке вчинене саме ОСОБА_4 .

Разом з тим, згідно правової позиції Європейського суду з прав людини викладеної у п.18 справи "G.v.France", п.39 "Halilovic v.Bosnia and Herzegovina", почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів - психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Згідно висновку судово-психіатричних експертиз №134 від 26 квітня 2019 року, ОСОБА_4 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну з епізодичним типом перебігу, актуальною галюцинаторно-маячною симптоматикою з наростаючим параноїчним дефектом особистості, проявами глибокої, тривалої соціально-побутової і трудової дезадаптації, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому засіданні.

З огляду на тривалість перебігу хворобливого процесу, зважаючи на виявлені прояви психічного захворювання, наявність ускладнюючого випливу вживання психоактивних речовин, повторність скоєння протиправних дій, зважаючи на дані теперішнього клінічного та патопсихологічного дослідження, комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_4 виявляє клінічні ознаки пасивного типу суспільної небезпеки, у зв`язку з чим відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст.94 КК України, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним типом нагляду.

Наведені у вищевказаному висновку експертизи обставини надають суду достатні підстави визнати ОСОБА_4 неосудним.

Відповідно до дослідженого судом висновку судово-психіатричної експертизи №134 від 26 квітня 2019 року, на час вчинення суспільно небезпечного діяння та на час проведення експертизи ОСОБА_4 страждав на психічний розлад, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними. Тобто, у ОСОБА_4 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання), так і інтелектуальної й вольової ознак юридичного критерію (нездатність усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними).

Саме на підставі вказаних обставини, суд зробив висновок про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру.

Разом із тим, враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Враховуючи вищевикладене та з врахуванням правового висновку Верховного Суду, який викладений в ухвалі від 17 березня 2020 року у справі №127/23789/17, відповідно до якої, у разі вчинення суспільно-небезпечного діяння особою у стані неосудності відповідне діяння не може бути кваліфіковане за ознакою повторності, суд вважає за необхідне виключити з фабули обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння, яка зазначена у клопотанні, посилання прокурора на форму вини ОСОБА_4 та мотиву вчинення ним суспільно небезпечного діяння, а саме наступні твердження: «маючи умисел на заволодіння чужим майном», «умисно» та «з особистих корисливих спонукань», а також перекваліфікувати суспільно небезпечне-діяння, яке вчинив ОСОБА_4 з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України, внаслідок чого виключити з фабули обвинувачення посилання сторони обвинувачення на повторність вчинення суспільно-небезпечного діяння.

Таким чином, дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна, за що передбачена кримінальна відповідальність відповідно до ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії, або керуватися ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусовий захід медичного характеру - госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Згідно ч.3 ст.94 КК України, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке, відповідно до ст.12 КК України (в редакції, чинній з 01 липня 2020 року), класифікується як проступок, у стані неосудності, при цьому, за своїм психічним станом потребує примусового лікування, суд вважає за необхідне застосувати щодо нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Цивільний позов у справі не заявлено, судові витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України. .

Керуючись ст.12, 19, 92, 93, 94, ч.1 ст.185 КК України, ст.124, 369-372, 512, 513, 516 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Кам`янського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 лютого 2019 року за №0000096 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з вчиненням ним у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Речові докази: 18 металевих листів залишити потерпілому ОСОБА_10 , звільнивши його від зобов`язань по зберігальній розписці.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Головуючий ОСОБА_1