справа № 166/1504/16-к
провадження № 1-о/166/1/21
В И Р О К
Іменем України
24 вересня 2021 року смт. Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого, цивільного відповідача ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року за нововиявленими обставинами

в с т а н о в и в:
Згідно вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 21 липня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки (три) роки.
Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 27 червня 2018 року апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишена без задоволення, а вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 21 липня 2017 року, щодо ОСОБА_7 - без змін.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.01.2019 року вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 21 липня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Волинської області від 27 червня 2018 року залишено без змін.
26 квітня 2019 року захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 звернулися до Ратнівського районного суду Волинської області із заявою про перегляд вироку за нововоявленими обставинами.
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 22 травня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Ратнівського районного суду від 21.07.2017 за нововиявленими обставинами.
Згідно ухвали Волинського апеляційного суду від 22.08.2019 року наведена вище ухвала суду першої інстанції була скасована, та призначено новий розгляд кримінального провадження в Ратнівському районному суді Волинської області.
07.10.2019 року Ратнівським районним судом було відкрито провадження за заявою про перегляд вироку Ратнівського районного суду від 21.07.2017 за нововиявленими обставинами та призначено її до розгляду на 25.10.2019 року.
Дослідивши вказану заяву, судом було встановлено, що її було обґрунтовано наступними обставинами:
-органом досудового слідства було підроблено обставини місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що полягає у зазначені досудовим слідством місця дорожньо-транспортної пригоди с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, що не відповідає дійсним обставинам справи;
-дорожньо-транспортна пригода скоєна за 270 м. до початку зони дії знаку 5.45; 5.46 «початок населеного пункту «Видраниця» та кінець населеного пункту «Видраниця»; відсутність зазначеного знаку поблизу місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди на протязі кількох років;
-автодорога М-19 сполученням «Доманово Ковель» прокладена поза межами с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, на відстані 95 м. від крайньої будівлі с. Видраниця, що, зокрема, встановлено висновком експертного транспортно-трасологічного та автотехнічного дослідження №3-03/19 від 07.03.2019 року.
-досудовим слідством було приховано факт наявності тяжкого алкогольного сп`яніння водія скутера. За консультативним висновком №3-03/19 від 07 березня 2019 року спеціаліста автотехніка, аварійна дорожня ситуація була створена одноособовими діями водія скутера, а не діями водія автомобіля засудженого.
Беручи до уваги наведене, заявники просять суд постановлений вирок щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати, ухвалити виправдальний вирок щодо нього на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Разом із цим, з вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року, який пропонується для перегладу за нововиявленними обставинами, вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 27 квітня 2015 року, близько 01 години 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Тойота Авенсіс», р.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою М-19 сполученням «Доманово-Ковель», в селі Видраниця, Ратнівського району зі сторони міста Ковель, в напрямку смт. Ратне, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, всупереч вимогам п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху , маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду на своїй смузі руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або до швидкості руху скутера, та допустив зіткнення з скутером марки «Самбур», без р.н.з., під керуванням ОСОБА_11 , що рухався по правій смузі руху в попутному напрямку руху автомобіля,який згідно висновку судово-медичної експертизи № 45 від 29 травня 2015 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження: - відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, забої головного мозку із крововиливами під мозкові оболонки субарахноїдального характеру, крововилив в м`які тканини голови, садно голови, обличчя; струс легень; закрита тупа травма живота, множинні розриви тканини печінки на діафрагмальній поверхні; садна на калитці; садна нижніх кінцівок; закритий косо-поперечний перелом діафіза правої великогомілкової кістки та причиною смерті його є ушкодження у вигляді відкритої черепно- мозкової травми в результаті якої є пошкодження головного мозку з порушенням функції життєво важливих нервових центрів з послідуючою зупинкою дихання та кровообігу.
У результаті цієї дорожньотранспортної пригоди пасажир вказаного скутера ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 45 від 29 травня 2015 року, отримав тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку із крововиливами під мозкові оболонки субарахноїдального характеру, крововилив в м`які тканини голови, забійна рана голови, садно голови, струс легень, переломи ребер, множинні розриви тканини печінки на діафрагмальний поверхні, крововилив під капсулу правої нирки, масивне садно спини, синець та садно лівої підколінної ямки та причиною смерті його є ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми в результаті якої є пошкодження головного мозку з порушенням функції життєво важливих нервових центрів з послідуючою зупинкою дихання та кровообігу.
Як зазначено у вироці від 21.07.2017 року, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм обвинуваченим ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3.6), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху в редакції, чинній на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме:
п. 2.3. б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;
п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
З огляду на наведені обставини, з врахуванням доказів, поданими стороною обвинувачення, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 3 ст. 286 КК України та призначив йому згадане вище покарання з врахуванням вимог статей 65, 66 КК України та виходячи, в тому числі й з позиції обвинуваченого щодо вчиненого ним злочину.
Заслухавши засудженого ОСОБА_7 який визнав свою винуватість, щиро розкаявся, відшкодував заподіяні збитки, його захисників, які наполягали на задоволенні заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, прокурора, який заперечував наявність нововиявлених обставин та просив відмовити у задоволенні такої заяви, потерпілих та їх представників, які заперечували наявність нововиявлених обставин, втім вказали про те, що претензій до засудженого не мають та просять не обирати щодо нього покарання, пов`язане з позбавленням волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені у заяві захисників засудженого доводи, суд вважає, за необхідне вказану заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами задовольнити частково, вирок суду від 21.07.2017 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, з огляду на наступне:

Частиною 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як вбачається з матеріалів справи, Ратнівський районний суд Волинської області, ухвалюючи переглядуване рішення, врахувавши наявні у матеріалах кримінального провадження докази, дійшов висновку про місце вчинення ДТП в межах населеного пункту, а саме: с. Видраниця, дійшовши при цьому висновку про порушення ОСОБА_7 , окрім іншого, вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху в редакції, яка була чинна на дату вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
При цьому, суд зазначає, що доводи заявників, зазначені в поданій заяві, про те, що органом досудового слідства було підроблено обставини місця скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що полягає у зазначені досудовим слідством місця дорожньо-транспортної пригоди с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, що не відповідає дійсним обставинам справи, є необґрунтованими з огляду на те, що саме по собі підроблення тих чи інших обставин є складом окремого кримінального правопорушення і може бути підтверджене лише відповідним вироком суду у кримінальному провадженні, в межах якого таке підроблення буде встановлене.
З огляду на наведене, безпідставними є й посилання захисників засудженого ОСОБА_7 про те, що досудовим слідством було приховано факт наявності тяжкого алкогольного сп`яніння водія скутера і пасажира. За консультативним висновком №3-03/19 від 07 березня 2019 року спеціаліста автотехніка, аварійна дорожня ситуація була створена одноособовими діями водія скутера, а не діями водія автомобіля засудженого.
Окрім того, в матеріалах справи (т. ІІІ, а.с. 35- 37) наявний висновок №45 від 29.05.2015 року (факт відкриття якого стороні захисту ніким із учасників кримінального провадження не спростовувався та не заперечувався), відповідно до підсумкової частини якого, окрім іншого, зазначено, що згідно Акту судово-токсикологічного дослідження №581 від 14.05.2015 року в крові трупа водія мопеда ОСОБА_11 , виявлено етиловий спирт в кількості: кров 3,74 проміллє. Відносно живої особи дана кількість алкоголю відповідає тяжкій степені алкогольного сп`яніння. Таким чином, в матеріалах кримінального провадження станом на дату його розгляду по суті місцевим судом, обставина алкогольного сп`яніння водія скутера на момент ДТП стороні захисту ОСОБА_7 була відома і той факт, що на розгляд експертизи, яка покликана була встановити причину ДТП, захистом не було заявлено клопотання про вирішення інших питань, пов`язаних зі станом сп`яніння водія скутера, як іншого учасника ДТП, сприймається судом як відповідна тактика захисту і не може бути визнана як нововиявлена обставина.
Щодо висновку №3-03/19 від 07.03.2019 року (т. V, а.с. 33-52), відповідно до якого автодорога М-19 сполученням «Доманово Ковель» прокладена поза межами с. Видраниця Ратнівського району Волинської області, на відстані 95 м. від крайньої будівлі с. Видраниця, то Ратнівський районний суд вважає за необхідне зазначити наступне:
Вказаний висновок не був предметом дослідження судом при ухваленні вироку від 21.07.2017 року, оскільки він виготовлений значно пізніше після ухвалення відповідного вироку суду та перегляду його в суді апеляційної та касаційної інстанцій.
За таких обставин, Ратнівський районний суд Волинської області вважає вказану обставину як нововиявлену і таку, що віднесена законодавцем до інших обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути (п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України).
При цьому, суд вважає необґрунтованими заперечення представника державного обвинувачення щодо вказаного висновку в частині, що висновок виготовлений на підставі Проекту організації дорожнього руху служби автомобільних доріг у Волинській області за № вих. 554/2.5 від 03.04.2017 року, який був предметом дослідження в Ратнівському районному суді під час судового слідства та йому надана відповідна процесуально-правова оцінка як неналежному доказу, то суд зазначає, що в основу висновку від 07.03.2019 року, як зазначено у вступі до нього, було покладено не лише витяг з вказаного Проекту, а й низка інших документів, частина з яких не була та не могла бути об`єктом дослідження та оцінки судом першої інстанції при ухваленні вироку від 21.07.2017 року, оскільки датовані та були видані значно пізніше і не могли бути оцінені судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій при розгляді даного кримінального провадження у відповідних процесуальних порядках.
Так, зокрема, для дачі висновку експертом було використано відповідь Забродівської сільради Ратнівського району Волинської області №02 від 20.02.19, підписана В.о. старости с. Видраниця та скріплена печаткою Забродівської сільської ради відповідно до якої автодорога М-19, сполученням Доманово-Ковель на її ділянці КМ 29+470 КМ 30+470, до с. Видраниця відношення не має та через с. Видраницю не проходить, а проходить за межами вказаного населеного пункту. Окрім того, у вказаному листі зазначено, що 27.04.2015 року на території с. Видраниця Забродівської сільської ради ніякої дорожньо-транспортної пригоди не було. Згідно Генерального плану села Видраниця, автодорога М-19 зазначена за межами с. Видраниця, на значній віддалі від крайньої фактичної межі забудови, але не прилягає до вказаної аватодороги.
До вказаного листа було додано викопіювання з Генплану с. Видраниця у частині проходження автодороги М-19.
Також вказаний лист зазначає, що встановлені знаки 5.45 і 5.46 «Початок/Кінець населеного пункту» всупереч п. 10.7.39 Національного стандарту України не встановлені на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги. Зазначений лист та Генплан с. Видраниця досліджувався в судовому засіданні при розгляді заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.
Окрім того, судом було допитано в якості свідка ОСОБА_13 , який підтвердив обставини, зазначені у листі з посиланням на Генплан.
Також судом було допитано і спеціаліста-автотехніка ОСОБА_14 , який підготував відповідний висновок та який підтвердив його.
Разом з тим, суд погоджується з твердженням сторони державного обвинувачення про наявні суперечності та неточності у висновку в частині визначення напрямку руху транспортних засобів з посиланням на викопіювання з проекту організації дорожнього руху, які ОСОБА_15 належним чином пояснити чи усунути в судовому засіданні при його допиті в якості спеціаліста, не зміг.
З іншого боку, заперечуючи висновки, зроблені спеціалістом ОСОБА_16 , представник державного обвинувачення, користуючись процесуальними правами, наданими йому законодавством, не звертався до суду з клопотаннями про призначення іншого дослідження, що вимагає спеціальних знань у відповідній галузі з метою спростування обставин та методології дослідження, застосованих у висновку №3-03/19 від 07.03.2019 року.
З врахуванням наведених обставин у суду при розгляді заяви захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року за нововиявленими обставинами, виникли розумні та обґрунтовані сумніви щодо наявності вини ОСОБА_7 у грубому порушенні ним п. 12.4 ПДР, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год, оскільки поза розумним сумнівом не змогла залишитись та обставина, що ДТП за участю засудженого ОСОБА_7 виникло в межах населеного пункту с. Видраниця.
Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що ні під час розгляду даного кримінального провадження по суті судом першої інстанції та при постановленні ним відповідного вироку від 21.07.2017 року за наслідком такого розгляду, ні при його переглядах в апеляційному та касаційному порядку, суди об`єктивно не мали можливості надати критичну оцінку вказаним доказам, оскільки їх не існувало на момент такого перегляду.
Згідно ч. 1 ст. 7 КПК України визначено, що Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться:

1) верховенство права;

2) законність;

3) рівність перед законом і судом;

4) повага до людської гідності;

5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність;

6) недоторканність житла чи іншого володіння особи;

7) таємниця спілкування;

8) невтручання у приватне життя;

9) недоторканність права власності;

10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини;

11) свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї;

12) заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення;

13) забезпечення права на захист;

14) доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень;

15) змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

16) безпосередність дослідження показань, речей і документів;

17) забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності;

18) публічність;

19) диспозитивність;

20) гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами;

21) розумність строків;

22) мова, якою здійснюється кримінальне провадження

Ч. 4 статті 17 КПК України зазначає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Таким чином, Ратнівський районний суд Волинської області доходить до висновку про те, що вина засудженого ОСОБА_7 у порушенні п. 12.4 ПДР не може сприйматись поза розумним сумнівом, оскільки наведена вище нововиявлена обставина свідчить про протилежне, а тому є недоведеною.
При цьому розгляд кримінального провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що вина засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 3 ст. 286 КК України, а саме: грубому порушенні водієм засудженим ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3. б), відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та п 12.3 Правил дорожнього руху, згідно з яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, є доведеною.
Разом з тим, як встановлено постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Беручи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що оскільки характер порушень правил безпеки дорожнього руху, у даному випадку, з врахуванням наявної нововиявленої обставини, яка свідчить про розумні сумніви у доведеності органом досудового слідства у вчиненні порушення п. 12.4 ПДР, змінився, суд вважає за можливе та необхідне переглянути призначене вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року покарання ОСОБА_7 .
Так, санкція ч. 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років.

З врахуванням положень ст.12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії тяжких, а за формою вини є необережним. Наслідки, які настали від його вчинення є тяжкими - смерть двох осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 466 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом протягом двох місяців з дня її надходження згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
Суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції (ч. 1 ст. 467 КПК України).
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 ,суд вважає повне визнання вини, його щире каяття та відшкодування ним збитків, завданих ДТП потерпілим.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України - не виявлені.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Суд бере до уваги ту обставину, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, який за формою вини є необережним, тяжкі наслідки вчиненого злочину смерть двох молодих осіб.

Окрім того, судом враховується й наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Щодо особи обвинуваченого, то суд бере до уваги, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризуються виключно позитивно (т. 2, а. с. 117), раніше злочинів не вчиняв ( т. 2, а. с. 25), його сімейний стан одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей (т. 2, а. с. 116, 118, 119), стан здоров`я на обліку в психіатра та нарколога не перебуває (т. 2, а. с. 26-27).

Також, призначаючи покарання ОСОБА_7 , судом враховується відшкодування збитків, завданих потерпілим внаслідок ДТП, позиції потерпілих, їх представників, висловлені в судовому засіданні, відповідно до яких у них відсутні претензії до обвинуваченого та останні просять застосування щодо нього міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

Суд вважає, що вказані обставини значно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Із врахуванням наведеного, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання до мінімального строку, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме - до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Визначаючи таку міру основного покарання обвинуваченому, в даному випадку, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, форму вини, наслідки, які настали внаслідок його вчинення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин в сукупності з іншими обставинами провадження.

Окрім того, суд вважає, що, в даному випадку, наявні підстави для застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як про це просять захисник обвинуваченого, потерпілі та їх представники в судовому засіданні при розгляді заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами.

Так, відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, апеляційний суд відповідно до ст. 75 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України хоча і відноситься до тяжких злочинів, однак суспільна небезпечність цього діяння характеризується необережною формою вини, особу обвинуваченого, який не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, виключно позитивну його характеристику, думку усіх потерпілих, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування призначеного основного покарання з призначенням йому іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та сприятиме попередженню вчинення ним нових злочинів, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особилише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У своєму рішенні Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання саме в мінімальній мірі, передбаченій санкцією ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, суд вважає таким, що повністю відповідатиме вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає за можливе та необхідне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Враховуючи вищенаведені обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що призначене обвинуваченому основне покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст. 75 КК України, а також додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки повністю буде відповідати тяжкості вчиненого і особі винного.

Ухвалу Ратнівського районного суду від 18.11.2019 року про зупинення виконання вироку Ратнівіського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року щодо ОСОБА_7 до набрання даним вироком законної сили, залишити без змін.

Керуючись статтями 466, 467 КПК України, суд

ухвалив:
Заяву захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року за нововиявленими обставинами задовольнити частково.
Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року відносно ОСОБА_7 , в частині призначеного йому покарання, скасувати.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавленні волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року залишити без змін, а заяву захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Ратнівського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року за нововиявленими обставинами без задоволення.
Ухвалу Ратнівського районного суду від 18.11.2019 року про зупинення виконання вироку Ратнівіського районного суду Волинської області від 21.07.2017 року щодо ОСОБА_7 до набрання даним вироком законної сили, залишити без змін.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення, обвинуваченим, який перебуває під вартою в цей же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1