Справа №560/1211/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000390 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, одруженого, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.185; ч. 2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

08 червня 2018 року біля 13 год. ОСОБА_4 , знаходячись в господарському приміщенні - сараї ОСОБА_5 , що розташований в АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, таємно викрав одну ручну косу, вартістю 200 грн., яка належить ОСОБА_6 , жителю с. Тумень Дубровицького району Рівненської області, чим завдав останньому майнової шкоди на вищевказану суму.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 10 червня 2018 року біля 17 год., знаходячись у приміщенні літньої кухні ОСОБА_5 , що розташована в АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав алюмінієвий бідон ємністю 40 л., вартістю 220 грн., який належить ОСОБА_6 , жителю с. Тумень Дубровицького району Рівненської області, чим завдав останньому майнової шкоди на вищевказану суму.

Окрім цього, ОСОБА_4 28 липня 2018 року біля 14 год., знаходячись у приміщенні літньої кухні ОСОБА_5 , що розташована в АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав алюмінієвий бідон ємністю 20 л., вартістю 212 грн., який належить ОСОБА_6 , жителю с. Тумень Дубровицького району Рівненської області, чим завдав останньому майнової шкоди на вищевказану суму.

Не припиняючи своєї злочинної діяльності, 01 серпня 2018 року біля 20 год., знаходячись у приміщенні літньої кухні ОСОБА_5 , що розташована в АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав алюмінієвий бідон ємністю 40 л., вартістю 340 грн., який належить ОСОБА_6 , жителю с. Тумень Дубровицького району Рівненської області, чим завдав останньому майнової шкоди на вищевказану суму.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальному акті обставини. У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даних кримінальних правопорушень, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні були послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінальних правопорушень, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), та таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, за вище встановлених обставин.
При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом встановлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.
При кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05 квітня 2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Отже, стороною обвинувачення ОСОБА_4 було висунуто обвинувачення за трьома епізодами окремо за ч. 2 ст. 185 КК України.
При цьому, відповідно до ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 7 "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки", якщо злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, п`ять розбоїв, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатись у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 33 КК України сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден із яких її не було засуджено.
При цьому, сукупність можуть утворювати також кримінальні правопорушення, передбачені однією і тією ж статтею або частиною статті Особливої частини КК, якщо: вчинені кримінальні правопорушення мають різні стадії; було вчинено закінчений замах на кримінальне правопорушення і незакінчений замах на кримінальне правопорушення.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 вересня 2018 року у справі № 686/6613/16-к вказав, що у разі визнання особи винуватою у вчиненні декількох діянь, які відповідають складу злочину, передбаченого однією і тією самою статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, всі ці діяння кваліфікуються в сукупності за відповідною статтею (частиною статті) лише один раз і окремої кваліфікації не потребують.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п. 20 Постанови Пленуму від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього.
Тобто, дії ОСОБА_4 за епізодами таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, не утворюють сукупності кримінальних правопорушень і підлягають кваліфікації за однією частиною статті особливої частини КК України, оскільки відповідають одному і тому самому складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Отже у суду відсутні підстави для призначення покарання окремо за кожне з вказаних суспільно-небезпечних діянь, які не утворюють сукупність кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд у ракурсі кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, з огляду на дійсність факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності та відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини того ж Кодексу, кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Кваліфікація окремо кожного діяння за кожним з епізодів крадіжки, вчиненої повторно є недоречною та надмірною у ракурсі наведених норм у ППВСУ та наведеної позиції ВС.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішеннях "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року, "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом". Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак знаходиться на "Д" обліку у лікаря-нарколога, відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що несудимий, за місцем проживання характеризується задовільно, є особою похилого віку, спосіб його життя; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; думку потерпілого, викладену у поданій заяві, щодо необхідної міри покарання, яка має бути не пов`язана із позбавленням волі, відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкцій інкримінованих статтей КК України, у порядку ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, така міра покарання є такою, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою обвинуваченого та буде достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 100, 349, 373, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- одну ручку косу, один алюмінієвий бідон з електричною тенною ємністю 40 л., один алюмінієвий бідон ємністю 20 л. та один алюмінієвий бідон ємністю 40 л., які передані власнику ОСОБА_6 для зберігання до вирішення питання по суті - повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1