Справа № 344/2677/21
Провадження № 11-кп/4808/371/21
Категорія ст.ст. 141 ч.2, 117 ч.3, 118 ч.2,
142 ч.3, 93 п.п. а,ж,е,і КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну покарання більш м`яким покаранням.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 30.06.2021 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував доводи клопотання засудженого про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та прийшов до безпідставного передчасного висновку про відмову у задоволенні клопотання. Судом не вивчено дані про особу засудженого, не перевірено сукупність наявних обставин, які дозволяють встановити поведінку засудженого та його ставлення до праці за весь період відбування ним покарання. Зокрема не враховано те, що за час перебування з 07.06.2000 року та 06.01.2004 року в Чортківському слідчому ізоляторі, засуджений ОСОБА_8 характеризувався посередньо, заходи стягнення та заохочення не застосовувалися; з за час перебування з 07.01.2004 року по 15.01.2018 року в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», характеризувався позитивно, стягнення не накладалися, за сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався 12 разів. З 03.02.2018 року відбуває покарання в секторі максимального рівня безпеки для тримання засуджених до довічного позбавлення волі ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)», де характеризується посередньо, допускав порушення установленого порядку відбування покарання, за що було накладено три дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, заохочення не застосовувалися. При цьому, з характеристики на студента І-ого курсу факультету «Богослов`я» вищого приватного навчального закладу «Інститут Теології Блаженного Августина» ОСОБА_8 характеризується позитивно. Захисник звертає увагу на те, що ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні мати можливість перегляду призначеного їм покарання та перспективу звільнення від нього незалежно від тяжкості вчиненого злочину та обставин його вчинення.

Засуджений ОСОБА_8 вважає, що суд першої інстанції розглянув його клопотання не об`єктивно та не всебічно, не взявши до уваги вказівки апеляційного суду в ухвалі від 31 травня 2021 року.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційних скарг;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг засудженого та його зщахисника, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.13 ч.1 ст. 537 КПК України,під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання та пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч.2,3ст. 74 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що вироком Тернопільського обласного суду від 17.11.2000 року ОСОБА_8 було засуджено за ст.141 ч.2, ст.117 ч.3, ст.118 ч.2, ст.142 ч.3, ст.93 п.п. а,е,і, ст.42 КК України ( в ред. 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особисто належного йому майна. У відповідності до ст. 26 ч.1 п.2 КК України (в ред. 1960 року) визнаний особливо небезпечним рецидивістом. В силу ст.14 КК України (в ред. 1960 року) застосовано примусове лікування від алкоголізму.

Ухвалою Колегії суддів судової палати в кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2001 року вирок судової колегії в кримінальних справах Тернопільського обласного суду від 17.11.2000 року залишено без змін.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 30.01.2004 року із вироку судової колегії в кримінальних справах Тернопільського обласного суду від 17.11.2000 року виключена ст.26 КК України (в ред. 1960 року), за якою його було визнано особливо небезпечним рецидивістом, в решті вироку залишено без змін.

Постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 07.02.2008 року припинено примусове лікування від алкоголізму призначене вироком судової колегії в кримінальних справах Тернопільського обласного суду від 17.11.2000 року.

Згідно наданої характеристики та довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_8 з 07.06.2000 року по 06.01.2004 року утримувався в Чортківському слідчому ізоляторі, де характеризувався посередньо, заходи стягнення та заохочення не застосовувалися. З 07.01.2004 року по 15.01.2018 року відбував покарання в ДУ Вінницька установа виконання покарань (№1), де характеризувався позитивно, стягнення не накладалися, за сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався 12 разів. З 03.02.2018 року відбуває покарання в секторі максимального рівня безпеки для тримання засуджених до довічного позбавлення волі ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)», де характеризується посередньо, допускав порушення установленого порядку відбування покарання, зо що було накладено три дисциплінарні стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, заохочення не застосовувалися.

З поданого до суду першої інстанції клопотання засудженого ОСОБА_8 вбачається, що він звернувся в порядку вимог ст. 537 КПК України та просить про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну покарання більш м`яким покаранням.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, дана правова норма містить посилання на строковий критерій визначення підстав для її застосування, зокрема: умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України).

Згідно ч. 1 ст. 82 КК, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, а ч. 4 цієї норми закону встановлені конкретні строки, після фактичного відбуття яких (в залежності від ступеня тяжкості вчиненого) можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином вказані норми не передбачають можливості застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Зазначене було констатовано Європейським судом у рішенні «Петухов проти України, яке набуло статусу остаточного 09 вересня 2019 року, як порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод у зв`язку з ненаданням заявнику належної медичної допомоги під час тримання його під вартою, а також у зв`язку з тим, що покарання заявника у виді довічного позбавлення волі не підлягало скороченню.

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, необхідно враховувати загальні правові підстави для звільнення від подальшого відбування покарання.

Так, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши ставлення засудженого до праці та його поведінку протягом строку відбування покарання, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення його від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання не були встановлені переконливі обставини, які свідчать про те, що засуджений повністю виправився та зможе забезпечити належний рівень правослухняної поведінки у разі звільнення його від подальшого відбування покарання.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги та відсутність переконливих даних про те що засуджений за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та перестав бути суспільно небезпечним, враховуючи, що відбутий засудженим строк ув`язнення не виконав повною мірою своє призначення як кара за вчинення особливо тяжкого злочину, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, засудженого до довічного позбавлення волі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його скасування не вбачає, що не позбавляє засудженого ОСОБА_8 права звернення до Президента України із заявою про помилування для заміни довічного позбавлення волі на строкове позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5