Дата документу 13.09.2021 Справа № 310/8135/20
ЗАПОРІЗЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙСУД
Єдиний унікальний № 310/8135/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1458/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМУКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа покарань № 11»,

розглянула 13 вересня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30липня 2021 року,якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України, ч.3 ст. 185 КК України.
Яквбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Бердянського міськрайонного суду перебуває об`єднане кримінальне провадження з обвинувальними актами відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263 КК України, ч.3 ст. 185 КК України.
Прокурор заявила клопотання про продовження строку діїзапобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки строк спливає 10.09.2021 року, а ризики, встановлені судом, при обранні запобіжного заходу, не відпали.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2021 року, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 строком до 27 вересня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинувачених, наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, в обґрунтування доводів зазначає, що всупереч положеннями ст. 199 КПК України,сторона обвинувачення звернулася із клопотанням про продовження тримання під вартою через 15 днів, з дня винесення попередньої ухвали (15.07.2021 р.),при цьому жодного обґрунтування доцільності такого клопотання ані прокурором ані судом не наведено. Крім того, порушені засади змагальності, оскільки письмове клопотання прокурора ні обвинуваченому ні захиснику вручено не було, що призвело до не можливості висловити свою позицію щодо заявленого клопотання. Посилаючись на норми КПК, практику ЄС вказує, що судом у оскаржуваному рішенні не надано оцінки ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а припущення щодо існування таких ризиків не є достатньою підставою для застосовування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. На підставі викладеного, просить ухвалу суду скасувати, а обвинуваченого ОСОБА_6 звільнити з під варти.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною та необґрунтованою у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з огляду на наступне. Так, в обґрунтування доводів зазначає, що ризик переховування від суду необґрунтований, а ризик впливу на свідків є домислом, оскільки всі свідки допитані судом, при цьому останні підтвердили його невинуватість. Звертає увагу на погіршення стану здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 ,не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що свідки у справі допитані, і вони підтвердили його невинуватість, однак його все рівно тримають під вартою.

Захисники обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та прокурор своєчасно повідомлялися про час та дату розгляду провадження, прокурор надав клопотання, в якому просив розглянути провадження за його відсутності, з урахуванням думки обвинувачених щодо можливості розгляду апеляційних скарг у відсутність адвокатів, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю адвокатів та прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч.4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали власні апеляційні скарги та скаргу захисника, просили їх задовольнити.

Прокурорвисловивзапереченнявимогамапеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи адвоката ОСОБА_8 щодо порушення положень ст. 199 КПК України, оскільки прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження тримання під вартою через 15 днів, з дня винесення попередньої ухвали судова колегія виходить із наступного.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді відбувається на стадії судового розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При цьому, вимога ч. 1 ст. 199 КПК України щодо подання клопотання за п`ять днів до закінчення строку дії обраного запобіжного заходу стосується включно тих клопотань, які подаються слідчому судді під час досудового розслідування. Питання ж доцільності продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу під час судового розгляду суд має розглянути за правилами, регламентованими під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже, доводи захисника щодо порушення положень ст. 199 КПК України слід визнати неспроможними.

Що стосується тверджень про не вручення копії клопотання обвинуваченому і захиснику, то їх слід визнати необґрунтованими, оскільки положення вказаної норми Кримінального процесуального закону розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а провадження, яке вже перебуває на стадії судового розгляду в місцевому суді і вирішення питання судом щодо запобіжного заходу регламентовано статтею 331 КПК України, положення якої не зобов`язують прокурора звертатися до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду кримінального провадження.

Переглядаючи апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо відсутності встановлених судом ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України апеляційний суд приходиться до наступних висновків.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентований порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував дані про особу та репутацію обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, на теперішній час обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, за вчинення якого санкцією кримінального закону передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, відсутність постійного джерела доходів.

Також, судом оцінено і особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненікримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, раніше неодноразово (11 разів) притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, наразі не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

При цьому, очікуване покарання, хоча і не є самостійними підставами для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Одночасно суд враховує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не мають, що додатково засвідчує існування ризику переховування обвинувачених від правосуддя.

До того ж, перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть негативно впливати на хід судового розгляду та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом погроз або умовлянь схилити їх до дачі неправдивих показів щодо обставин кримінального правопорушення, що вплине на встановлення обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, тим самим перешкодить кримінальному провадженню.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинувачених, обрання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просили обвинувачені, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Крім того, судова колегія зауважує, що ухвалою слідчого судді від 26 березня 2021 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 45400 грн., що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію обвинуваченихчерез негативні дані стосовно їх особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків.

Отже, наявність ризиків у межах даного кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності заявлених ризиків є безпідставними.

Крім того, матеріали провадження не містять інших переконливих відомостей, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, та в судовому засіданні апеляційного суду не встановлені.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника і обвинувачених, а тому ухвалу суду слід необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 липня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 до 27 вересня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_3 ОСОБА_4