ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/881/21 Номер провадження 11-кп/814/1090/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2021 року по кримінальному провадженню , внесеному до ЄРДР за № 0000035 від 21.01.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нові Санжари Новосанжарського району Полтавської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого ТОВ» Нова пошта», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2021 року

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Згідно з вироком суду , 09.01.2021, близько 16:10 год., ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 6 по вул. Зигіна в м. Полтава, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс не менше одного удару лівою рукою, пальці якої були стиснуті в кулак, у ділянку голови та тулубу потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми голови зліва, які кваліфікуються, згідно висновку експерта № 75 від 22.02.2021, лише у своїй сукупності, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене покарання , обґрунтовуючи свої вимоги тим , що судом не враховано поведінку потерпілого , яка принижує честь і гідність та носить систематичний характер , удари нанесені з метою захисту. Також , обвинувачений вказує на позитивну характеристику , раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався , на обліках у психіатричних та наркологічних диспансерах не перебуває , вину визнав , сприяв розкриттю злочину.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвокат ОСОБА_8 , апеляцію підтримали та просили задовільнити з наведених в ній підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляції , вважаючи вирок законним і обґрунтованим .

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги. Після цього самовільно залишив зал судового засідання. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе завершити розгляд провадження за відсутності потерпілого.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених положень кримінального процесуального законодавства.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються. Справа розглянута в порядку статті 349 КПК України. Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів , виходячи із приписів статті 404 ч.3 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного йому покарання , колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Водночас, визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадках, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається із змісту вироку , призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку , особу обвинуваченого, який раніше є не судимим, наявність обставин, що пом`якшує покарання , відсутність обставин , що його обтяжує та дійшов до висновку , що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів буде призначення покарання у виді громадських робіт.

Колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції.

Виходячи із принципів призначення покарання , обираючи із декількох альтернативних видів покарання , суд має обґрунтувати у вироку чому він обирає наприклад одне із суворих видів покарання і чому неможливо застосувати більше м`яке покарання , що передбачене санкцією статті.

За змістом статті 125 ч.2 КК України, санкцією вказаної статті, передбачено альтернативні види покарання. Штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт або обмеження волі.

Суд першої інстанції вирішуючи питання щодо виду покарання, яке має бути застосоване до обвинуваченого, жодним чином не обговорив питання призначення більш м`якого покарання ніж громадські роботи, яке передбачене санкцією статті, у виді штрафу.

Разом з тим, згідно довідки , наданої обвинуваченим , він працює на посаді фахівця ділянки завантаження ТОВ «Нова пошта» і відповідно має змогу сплатити штраф. Працював він і на момент постановлення судом вироку.

На користь того, що покарання у виді штрафу буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, свідчать і обставини, що наведені судом у вироку, хоча і не враховані ним. Так як встановлено судом першої інстанції обвинувачений взагалі вперше притягується до кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю злочину, має сім`ю, позитивно характеризується.

Наданий потерпілим до початку апеляційного розгляду витяг із ЄРДР про можливе вчинення обвинуваченим іншого злочину жодним чином вказаних висновків колегії суддів не спростовує.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що навіть в цьому витягу йдеться, що майном потерпілого нібито заволоділа ОСОБА_10 .

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді 150 годин громадських робіт є явно несправедливим через його суворість і необхідним та доцільним для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, буде призначення покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі санкції статті.

Підстав вважати таке покарання вочевидь несправедливим через його м`якість, колегія суддів підстав не знаходить.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід задовольнити частково. Вирок суду в частині призначення покарання слід змінити та пом`якшити обвинуваченому призначене судом покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,409,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Полтави від 30 липня 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити.

Пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ст.125 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімуми доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення

Судді:

___________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4