КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/796/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 407 (240) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021 року м. Кропивницький
Суддя Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , подану на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2021 року про відмову у затвердженні угоди про винуватість між військовим прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду першої інстанції постановлено відмовити у затвердженні угоди між військовим прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 і повернути прокурору кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 470 КК України для продовження досудового розслідування.

Судове рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку прокурором у кримінальному провадженні, який в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, призначити новий судовий розгляд.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, зміст оскаржуваної ухвали, ознайомившись зі змістом апеляційної скарги та перевіривши її на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови прокурору у відкритті апеляційного провадження.

Мотивами такого рішення є наступне.

Право на справедливий суд, закріплено у ст. 8 Загальної декларації прав людини 1948 року, у ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Право на суд передбачає право учасника спору на вільний та ефективний доступ до суду, який правомочний вирішити його справу.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Конституційний Суд України в своєму рішенні дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли Закон містить заборону на таке оскарження.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Разом із тим, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У пункті 63 рішення у справі Podbielski and PPU Polpure v. Poland від 26 липня 2005 року Суд зазначив, що «обмеження права на доступ, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою».

Аналогічно висновки про те, що право на право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, містить й Постанова Верховного Суду від 05 липня 2018 року у справі № 711/5912/17.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод як угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Статтею 469 КПК України регламентовано порядок ініціювання та укладення угоди.
Стаття 472 КПК України визначає зміст угоди про визнання винуватості, зокрема, в угоді про визнання винуватості зазначаються беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення, тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: п. 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, п. 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим.

Згідно із ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у підготовчому судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що сторона захисту (підозрюваний та адвокат) заперечили угоду про визнання винуватості, обвинувачений вказав про відсутність свого дійсного волевиявлення при укладенні угоди, відсутність беззастережного визнання ним винуватості та готовності нести узгоджене покарання за угодою.

Встановивши вказане, суд першої інстанції, посилаючись на вимоги ч. 7 ст. 474 КПК України, відмовив у затвердженні угоди і повернув кримінальне провадження прокурору для проведення досудового розслідування.

Судові рішення, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, визначені ст. 392 КПК України.

Судове рішення, яке наразі оскаржено в апеляційному порядку прокурором, - не належить до переліку судових рішень, які можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню у визначених випадках підлягає лише вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Зауважується, що Глава 35 Кримінального процесуального кодексу /Кримінальне провадження на підставі угод/ також не передбачає оскарження судового рішення про відмову у затвердженні угоди.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги прокурора, останній оскаржує ухвалу суду першої інстанції про відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним і направлення кримінального провадження для проведення досудового розслідування.

Вказана ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Дослідження оскаржуваної ухвали надає підстав зауважити: її зміст не свідчить про таке істотне, явне, грубе, кричуще порушення судовим органом вимог закону (Конституції України, кримінального процесуального закону України тощо), що призвело до порушення та утиснення прав сторін провадження, до ухвалення свавільного рішення, і що при дослідженні судом апеляційної інстанції матеріалів провадження вказувало б на беззаперечну необхідність втручання суду вищої інстанції та прийняття апеляційної скарги, необхідність постановлення рішення судом апеляційної інстанції, з метою відновлення грубо порушених прав сторін кримінального провадження, відносно судового рішення суду першої інстанції, що не оскаржується, про скасування такого явно незаконного рішення.
Відтак, зважаючи на наведені вище вимоги і положення кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції відмовляє прокурору у кримінальному провадженні у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 394, 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , поданою на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2021 року про відмову у затвердженні угоди про винуватість між військовим прокурором Кропивницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , у зв`язку із тим, що судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2