Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження№ 1-кп/733/105/21
Єдиний унікальний №733/996/21
Вирок
Іменем України
23 вересня 2021 року м.Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області
в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000733 від 21.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина та уродженця Грузії, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 , ч.4 ст. 358 КК України ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В :
Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.07.2021 року близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою : АДРЕСА_3 , помітив автомобіль Mercedes-benz Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , але перебуває у користуванні ОСОБА_5 , внаслідок чого в нього виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаним з проникненням у транспортний засіб, який має ознаки сховища.
Реалізовуючи свій протиправний умисел, переслідуючи корисливі мотиви , з метою наживи, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді завдання майнової шкоди потерпілому, ОСОБА_3 , скориставшись тимчасовою відсутністю користувача даного транспортного засобу, діючи умисно, шляхом розбиття вікна проник всередину вищевказаного автомобіля, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 136 000 грн., після чого зник з місця скоєння кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на вищевказану суму.
Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , поєднане з проникненням у сховище, що завдало значної шкоди потерпілому.
Окрім того, ОСОБА_3 протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу, незаконно використовував для вільного переміщення по території України посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видану 12.06.2012 року ВГІРФО УМВС України в Луганській області.

21.07.2021 року для встановлення своєї особи співробітнику Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 було пред`явлено вищезазначену посвідку на постійне проживання, в якій відповідно до висновку експерта №СЕ-19/125-21/6864-ДД від 18.08.2021 року бланк посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_3 , не відповідає за своїми характеристиками технічному опису бланка, зазначеного у Постанові КМУ № 251 від 28.03.2012 року.

Згідно відповіді Управління державної міграційної служби України в Луганській області за наявними обліками УДМС у Луганській області ОСОБА_3 не значиться, посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 не оформлялась та не видавалась.

Дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся , підтвердив обставини скоєних правопорушень. Матеріальну шкоду потерпілому відшкодував. Просив суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що з обвинуваченим вони примирилися, шкода йому відшкодована в повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру до нього немає, в зв`язку з чим цивільний позов просив залишити без розгляду та призначити обвинуваченому міру покарання , не пов`язану з позбавленням волі, у вигляді штрафу.
Згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд, заслухавши покази обвинуваченого, потерпілого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 в судовому засіданні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за:
- ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) , поєднане з проникненням у сховище, що завдало значної шкоди потерпілому.
-за ч.4 ст.358 КК України - як використання завідомо підробленого документа.
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, наслідки їх вчинення, ставлення обвинуваченого до вчинених діянь, особу винного та обставини справи.
Так, ОСОБА_3 у скоєному щиро розкаявся, в період розгляду кримінального провадження повністю відшкодував завдані потерпілому збитки - наведені обставини суд розцінює як обставини, що пом`якшують покарання. Обставини , що обтяжують покарання відсутні.
В якості характеризуючих даних суд враховує , що ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки. За таких обставин суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкцій, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 4 ст.358 КК України.
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винуватого суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та саме застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі Скоппола проти Італії від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні міри покарання суд також враховує, що однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, що фактично відбулось у даному кримінальному провадженні та про що свідчить заява потерпілого, в якій останній вказав та підтримав в судовому засіданні, що претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру немає, так як шкода йому відшкодована в повному обсязі, в зв`язку з чим просить його суворо не карати.
Крім цього, як зазначив Європейський суд з прав людини у п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року по справі Ізмайлов проти Росії , призначене покарання має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Враховуючи вищезазначені обставини щодо особи винного, беручи до уваги, що ОСОБА_3 беззаперечно визнав вину та щиро розкаявся в скоєному, раніше не судимий, повністю відшкодував завдані збитки, перебуває в цивільному шлюбі, думку потерпілого щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також те, що обвинувачений зробив належні висновки та твердо вирішив стати на шлях виправлення, усвідомив та шкодує щодо своїх вчинків, скоєних раніше. За таких обставин, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого положення ст.69 КК України та призначити йому покарання, нижче від найнижчої межі передбаченого ч.3 ст.185 КК України та ч.4 ст.358 КК України, у виді штрафу, так як дане покарання буде достатнім для виправлення та перевиховування обвинуваченого, відповідатиме принципам розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Заявлений цивільний позов з приводу стягнення матеріальної шкоди на суму 136000 грн. суд залишає без розгляду, так як вищевказані матеріальні збитки відшкодовані обвинуваченим в добровільному порядку в повному обсязі, а також потерпілим подана заява про залишення цивільного позову без розгляду, яку останній підтримав в судовому засіданні.
Долю речових доказів вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.
Витрати за залучення експерта стягнути на користь держави з обвинуваченого ОСОБА_3 .
Обраний запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою скасувати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 66-68 КК України, ст. ст. 100, 128, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та ч.4 ст.358 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок;
- за ч.4 ст.358 КК України у виді 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів , що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень 00 копійок.
У відповідності з ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_3 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок .
Захід забезпечення кримінального провадження, а саме: запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_3 скасувати, звільнивши з-під варти із зали суду негайно.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 7388 гривень 04 копійки документально підтверджених витрат на залучення експерта.
Цивільний позов залишити без розгляду.
Речові докази в кримінальному провадженні, а саме: CD +R диск, який поміщено до паперового конверту, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Посвідчення водія ВП № 0653114 направити департаменту патрульної поліції у м. Києві (відділ адміністративної практики ) за адресою : 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 9.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2021 року , щодо майна , вилученого під час огляду 21 липня 2021 року, а саме: транспортний засіб Peugeot 307 д.н.з. НОМЕР_3 з ключем до нього, мобільний телефон «Нокіа», мобільний телефон «Samsung».
Посвідку на постійне проживання на ім`я ОСОБА_3 , яка передана на зберігання до матеріалів кримінального провадження - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Відповідно вимогам ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1