Номер провадження: 11-кп/813/2001/21
Номер справи місцевого суду: 501/842/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Іллічівського міськсуду Одеської області від 25.08.2021, якою під час судового розгляду об`єднаного кримінального провадження №0000285 від 30.03.2018, №0000797 від 03.07.2014, №0000304 від 04.04.2018, №0000787 від 16.08.2018 стосовно:

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іллічівськ (Чорноморськ) Одеської обл., громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.10.2021 включно, з визначенням розміру застави;

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Іллічівськ (Чорноморськ) Одеської обл., громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби до 22.10.2021 включно;

установив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 25.08.2021 під час судового розгляду об`єднаного кримінального провадження №0000285 від 30.03.2018, №0000797 від 03.07.2014, №0000304 від 04.04.2018, №0000787 від 16.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України було відмовлено у задоволення клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченій запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та стосовно ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22.10.2021 включно та визначено розмір застави як альтернативного запобіжного заходу у сумі 19 599 921 грн., стосовно ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з 22 год. до 06 год наступної доби, за місцем проживанням: АДРЕСА_1 строком до 22.10.2021 включно, зі збереженням покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Також, суд 1-ої інстанції зобов`язав філію ЦОЗ ДКВС в Миколаївській та Одеській областях та ДУ «Одеській слідчий ізолятор» забезпечити надання обвинуваченій ОСОБА_6 належну медичну допомогу, в тому числі шляхом забезпечення надання послуг, наявних в комунальних установах, або шляхом переведення до спеціалізованої установи або цивільної лікарні, при наявності для цього медичних показань.

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років із конфіскацією майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та продовжують існувати, а саме обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, зокрема, свідка ОСОБА_11 , яка працювала бухгалтером у ТОВ «БК Діамант» та обвинуваченого ОСОБА_7 (з яким обвинувачена перебуває у шлюбі та проживає разом) у цьому ж кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість застосування відносно неї більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, суд вважав доведеним існування ризиків, передбачений п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а також достатність для запобігання цим ризикам застосованого відносно останнього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 не погодилась із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:
- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що прокурором не доведено та жодних чином не підтверджено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість обвинувачена в період з 2014 по 2017 рік жодних спроб переховування та незаконного впливу на свідків, потерпілих не вчиняла, прибувала за кожним викликом слідчого та суду;
- обвинувачена утримується під вартою з 15.11.2017 по теперішній час, що суперечить вимогам п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики ЄСПЛ;
- судом 1-ої інстанції не взято до уваги того, що за час перебування ОСОБА_6 під вартою в неї значно погіршився стан здоров`я та в умовах СІЗО вона не може отримати кваліфіковану медичну допомогу;
- судом 1-ої інстанції не враховано те, що ОСОБА_6 має місце реєстрації та постійного проживання, позитивно характеризується, одружена, має неповнолітню дитину, тобто в неї міцні соціальні зв`язки.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачена ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно неї запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного пристрою.
Ухвала суду 1-ої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відносно ОСОБА_7 не оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду прокурор ОСОБА_12 не з`явився, однак надав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності, в якому останній також заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , водночас від обвинуваченої ОСОБА_6 будь-яких клопотань про забезпечення її доставки в судове засідання апеляційного суду не надходило.
Захисник ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду, не з`явився, про дату, часу та місце судового розгляду був повідомлений належним, жодних клопотань до суду не надавав, у зв`язку із чим, враховуючи положення ст. 422-1 КПК України, щодо строків розгляду зазначеної категорії справ, апеляційний суд вважає за можливим розглянути провадження без участі сторін кримінального провадження.
У зв`язку із викладеним, колегія суддів, на підставі ч. 4 ст. 107 та ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд провести за відсутності учасників судового провадження та фіксацію судового засідання технічними засобами не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Іллічівському міському суді Одеської області перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000285 від 30.03.2018, №0000797 від 03.07.2014, №0000304 від 04.04.2018, № 0000787 від 16.08.2018 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_6 злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, які відповідно до обвинувального акту вчинялися нею на протязі кількох років, неодноразово, та не зважаючи на настання тяжких наслідків, остання продовжувала вчиняти шахрайські дії відносно потерпілих, а також можливої міри покарання, яка може їй загрожувати у разі визнання її винною, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 5 до 12 років із конфіскацією майна, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченої від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченої ОСОБА_6 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, не всі свідки та потерпілі допитані безпосередньо судом, з огляду на їх велику кількість, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного впливу останньої на потерпілих та свідків в зазначеному кримінальному провадженні. Більш того, свідок ОСОБА_11 є колишньою підлеглою обвинуваченої, а саме вона працювала бухгалтером у ТОВ «БК Діамант».

Водночас, колегія суддів приймає до уваги те, що ОСОБА_6 має місце реєстрації та постійного проживання, має неповнолітню дитину, одружена, проте наголошує на тому, що зазначена обставина не виключає та не зменшує існування зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків. При цьому, апеляційний суд враховує той факт що чоловік ОСОБА_6 є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченій злочинів, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Що стосується посилань обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що за час її перебування під вартою в неї значно погіршився стан здоров`я та в умовах СІЗО вона не може отримати кваліфіковану медичну допомогу, колегія суддів зауважує на тому, що матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів про неможливість надання ОСОБА_6 кваліфіковану медичну допомогу в філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області.
Більш того, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд 1-ої інстанції продовжуючи стосовно обвинуваченої строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язав філію ЦОЗ ДКВС в Миколаївській та Одеській областях та ДУ «Одеській слідчий ізолятор» забезпечити надання обвинуваченій ОСОБА_6 належну медичну допомогу, в тому числі шляхом забезпечення надання послуг, наявних в комунальних установах, або шляхом переведення до спеціалізованої установи або цивільної лікарні, при наявності для цього медичних показань.

Отже, доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування відносно неї запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Водночас, апеляційний суд знаходить слушними доводи апеляційної скарги, щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачена постійно перебуває під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачена ОСОБА_6 утримуються під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне повторно звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 25.08.2021, якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України під час судового розгляду кримінального провадження продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 22.10.2021 включно, з визначенням розміру застави залишити без змін.
Повторно звернути увагу суду 1-ої інстанції про необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4