ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/785/22 Справа № 180/2194/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2022 року у кримінальних провадженнях за № 0000691 від 09.09.2017 року, № 0000381 (№ 0000525) від 14.06.2018 року та № 0000526 від 14.08.2018 року про продовження строку тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, який на утриманні неповнолітніх дітей та інвалідів не має, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 28.09.2007 Московським районним судом м.Харкова за ч. 1 ст. 309 до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком від 20.12.2004, остаточне покарання позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;
- 28.10.2008 Дзержинським районним судом м.Кривий Ріг Дніпропетровської області за ст.391 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 6 місяців за вироком Московського районного суду м.Харкова від 28.09.2007, остаточне покарання позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;
- 31.05.2017 Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 05.03.2022 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції, оцінивши обставини, дійшов висновку, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують, а більш м`який запобіжний захід не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження.

В апеляції:
- захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на більш м`який, а саме, домашній арешт в період з 22 год. до 06 год.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги посилається на недоведеність встановлених судом ризиків. Вважає, що ризики відсутні або низькі.
Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, хвороби, дохід, у нього відсутні будь-які порушення за час досудового слідства, усі речові докази та документи по справі зібрані, у зв`язку з чим відсутній ризик їх знищення. Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків немає.
Вказує, що застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та буде співмірним з існуючими ризиками.

Сторони судового провадження в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заява про їх участь у розгляді справи не надходила. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі, тяжких, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, раніше судимий, не працевлаштований, постійного доходу не має, у якого відсутні міцні соціальні зв`язки, а тому за даних обставин він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_8 вчинив корисливо-насильницький злочин - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що вказує на зухвалий характер його дій, і у випадку обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, надасть йому змогу впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними своїх свідчень.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, що відповідає, та є співрозмірним тяжкості й характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, як на це вказує захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Твердження захисника обвинуваченого про відсутність ризиків та те, що обвинувачений має постійне місце проживання, де зможе перебувати під домашнім арештом, хвороби, дохід, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, не є самодостатньою підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки заявлені ризики є реальними, продовжують існувати та для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого суд першої інстанції обґрунтовано продовжив йому строк тримання під вартою.
Посилання захисника на наявність хвороб у ОСОБА_8 , у зв`язку з чим необхідно обрати йому більш м`який запобіжний захід, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначене не підтверджується належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, яка не підлягає скасуванню з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4