Єдиний унікальний номер 728/1774/21
Номер провадження 1-кс/728/379/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И Л А :
У ході огляду вказаної земельної ділянки встановлено, що на її грунтовому покриві наявний посів сільськогосподарської культури вівса, який здійснений невідомою особою. При цьому відомості щодо можливого власника земельної ділянки та врожаю, які відповідно до постанови слідчого від 25.08.2021 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, у ході досудового розслідування не встановлені.
Враховуючи, що земельна ділянка та посіви вівса мають істотне значення для досудового розслідування, слідчий просить накласти на них арешт, оскільки незастосування до вказаного майна заборони розпоряджатися та користуватися, призведе до його приховання, втрати, пошкодження, псування, знищення та, як наслідок, до затягування досудового розслідування, не встановлення об`єктивної істини та не притягнення винних осіб до відповідальності.
При цьому, слідчий просить передати вказане майно на відповідальне зберігання Батуринській об`єднаній територіальній громаді, забезпечивши збір урожаю, зважування при зборі та його схоронність.
У судове засідання слідчий, прокурор та представник Батуринської об`єднаної територіальної громади не з`явилися, надали заяви про розгляд клопотання без їх участі. При цьому слідчий і прокурор заявлене клопотання підтримують і просять задовольнити.
Застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду клопотання не здійснювалось відповідно до ч.4 ст.107 КПК України.
Повно та всебічно дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Виходячи із повідомлення Департаменту культури і туризму, національностей та релігії Чернігівської ОДА від 29.07.2021 №15-2347/8, точна інформація щодо наявності земель історико-культурного призначення на земельних ділянках на північний схід від с.Красне, у Департаменті відсутня.
Згідно з постановою слідчого від 25.08.2021 земельна ділянка площею 4.83 га, яка розташована на території Красненського старостинського округу Батуринської об`єднаної територіальної громади з координатами територій глобальної системи позиціонування: 1)N 5673879.735 W 4337563.413 ; 2)N5673812.312 W 4337648.665; 3)N 5673896.222 W 4337718.168; 4)N 5673963.201 W 4337735.099; 5)N 5673999.750 W 4337742.174; 6)N 5674180.139 W 4337923.808; 7)N 5674245.345 W 4337850.306 та розміщений на вказаній земельній ділянці посів культури овса визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання Батуринській об`єднаній територіальній громаді.
Відповідно до статей 7 та 16 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.
Відповідно до частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами статті 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Положеннями абзацу 1 ч.1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Окрім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
У судовому засіданні встановлено, що у даному кримінальному провадженні з 18.06.2021 і по дату розгляду клопотання не повідомлено про підозру жодній особі; той факт, що посіви розміщені на земельній ділянці, яка є земельною ділянкою історико-культурного призначення є лише припущенням органу досудового розслідування; зміст поданого клопотання не містить будь-якого об`єктивного обґрунтування наявності ризиків, визначених ч.1 ст.170 КПК України, у тому числі і з огляду на те, що відомості про кримінальне правопорушення були внесені до ЄРДР 18.06.2021, а питання про арешт майна з метою збереження речових доказів порушено лише 25.08.2021, при цьому інформації про вчинення будь-якою особою у вказаний період часу будь-яких дій по відношенню до вказаного майна, пов`язаних з його приховуванням, втратою, пошкодженням чи псуванням матеріали клопотання не містять.
Також, у матеріалах клопотання відсутні будь-які відомості про загальну вартість посівів сільськогосподарської культури, яка вирощується на земельній ділянці, що не дає змогу визначити співмірність обмеження права власності (шляхом арешту майна) завданням кримінального провадження, як це передбачено п.5 ч.2 ст.173 КПК України. Окрім того, наявні розбіжності у назві культури, що вирощується на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка вказана у протоколі огляду місця події від 25.08.2021 (овес) та у повідомленні ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 04.06.2021 №10-25-0.447-324/90-21 з додатками (ячмінь).
Таким чином, стороною обвинувачення в межах заявленого клопотання не доведено, що на даний час існують підстави для висновку про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, зокрема, що має місце самовільне зайняття земельної ділянки історико-культурного призначення та підстави для застосування арешту майна з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
Таким чином, під час розгляду клопотання про арешт майна, не встановлено достатніх і переконливих доказів необхідності арешту земельної ділянки та посівів культури на ній, а тому підстав для задоволення вказаного клопотання, слідчий суддя не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.131,132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційної суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя Бахмацького районного суду ОСОБА_1