Справа № 199/8262/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2021 року слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000806, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2021 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000806, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідування встановлено, 22.10.2021 слідчий отримав матеріали, що внесені до Журналу єдиного обліку ВП №1 ДРУП за номером №30838 від 22.10.2021, щодо виявлення співробітниками СП ВП №1 ДРУП, господарської діяльності у вигляді незаконного зайняття гральним бізнесом на комп`ютерних симуляторах за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський. 87.

Відомості про кримінальне правопорушення були приєднанні кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.10.2021 р. за № 0000806 за ознаками ч. 1 ст. 203-2 КК України.

В ході огляду було встановлено, що за вищевказаною адресою здійснюється господарська діяльність у вигляді незаконного зайняття гральним бізнесом на комп`ютерних симуляторах.

22.10.2021 року слідчим СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 та працівниками оперативного підрозділу за дорученням слідчого за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський. 87, було проведено огляд.

В ході огляду було виявлено та вилучено за адресою: м. Дніпро, просп. Слобожанський. 87 - 3 (три) системних блоки та 2 (два) монітори.

23.10.2021 слідчим було винесено постанову про визнання речовим доказом і вирішення питання про його зберігання, а саме: 3 (три) системних блоки та 2 (два) монітори, які в подальшому слідчим були визнані, як речові докази.

Огляд вказаного приміщення був здійснений першочергово, з метою фіксації здійснення господарської діяльності підприємства у вигляді Незаконного зайняття гральним бізнесом.

В ході досудового розслідування є достатньо підстав вважати, шо вилучені речі, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення. Крім того, виникла необхідність в проведенні ряду експертиз, в тому числі відносно вказаного майна, експертизи, проведення слідчих (розшукових) дій за участю потерпілих відносно вище вказаного майна.

У судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву, в якій підтримав заявлене клопотання та просив слухати справу у його відсутність.
Розглянувши клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З огляду на вищенаведене встановлений КПК України порядок передбачає накладення арешту виключно з метою, яка зазначена у ч. 2 ст. 170 КПК України, та судова процедура повинна гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Як вбачається з матеріалів, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна слідчим зазначається, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених в ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, містити мотиви прийнятого рішення.
Надана слідчому судді постанова від 23.10.2021 про визнання речовими доказами такий висновок не містить. Крім того, слідчим не надано суду доказів, що огляд приміщення, в ході якого було вилучено майно, було здійснено згідно вимог КПК України. Крім того, до клопотання не долучені документи, які визначали процесуальний статус як слідчого так і прокурора у даному кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК).
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ч. 3 ст. 26, ст. 94, ч. 1 та ч. 2 ст. 110, п. 7 ч. 2 ст. 131, ст. 132, ст. 172, ч. 1 та ч. 2 ст. 173, ст.ст. 369-372 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження №0000806, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203-2 КК України відмовити.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: