ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 576/114/21 Номер провадження 11-кп/814/865/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового замсідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та

його захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, № 0000378 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 квітня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Глухів Сумської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий у АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 28.08.2019 р. за ч. 1 ст. 185 КК України до 850 грн. штрафу;

-вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.04.2020 р. за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуте покарання, у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, яке було призначене останньому за вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30.04.2020 р. та остаточно визначити покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з 14.01.2021 р.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з виконанням експертизи в сумі 490,35 грн.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_7 20.05.2020 р. близько 23 год. 30 хв., діючи повторно, переслідуючи корисний мотив, знаходячись на автостанції, що по вул. Соборній, 2 у м. Глухові, з сумки ОСОБА_9 , яка залишила її під його нагляд, таємно викрав мобільний телефон Samsung Galaxy A50 вартістю 6119 грн., що належав ОСОБА_9 , яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинуваченим подана апеляційна скарга в якій він просить переглянути кримінальне провадження стосовно нього, в зв`язку з відсутністю доказів вчиненням ним кримінального правопорушення, вказує на нестабільні покази свідка ОСОБА_10 , також застосування незаконних методів дізнання, так як він добровільно видав телефон, а працівники поліції вказали про вилучення ними у нього телефону.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, думку прокурора про законність вироку, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції, щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що суд першої інстанції виніс вирок без належних та досліджених належним чином доказів, колегія суддів вважає необгрунтованими.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на такі докази, як послідовні і логічні показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які не дають підстав для сумніву у їх правдивості, повністю спростовують версію обвинуваченого про те, що він забув повернути телефон потерпілої.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожен окремо, показали, що коли ОСОБА_7 повернув потерпілій її сумку та пішов додому, то вони практично через п`ять хвилин, виявили відсутність телефону потерпілої та одразу після цього намагалися зателефонувати на цей телефон, але з ним уже не було зв`язку. Потім, коли телефон вилучили у ОСОБА_7 , він був повернутий потерпілій без сім-карток.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 умисно викрав телефон потерпілої та одразу після викрадення позбавився сім-карт, щоб не бути викритим у цьому злочині.

Проте, як вбачається з поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , він не визнає своєї вини у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України та вважає, що судом першої інстанції не належним чином були досліджені докази.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надана правильна оцінка показам обвинуваченого, потерпілої, свідків та досліджених матеріалів кримінального провадження, які доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, а наведенні доводи в поданій апеляційній скаргзі слід вважати неспроможними.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про вчинення ОСОБА_7 зазначеного злочину та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 185 КК України.

Отже, враховуючи все вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку суду з мотивів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, в силу ст. 66, 67 КК України суд, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який є нетяжким злочином, конкретні обставини справи, дані про його особу, а саме: обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, за висновками органу з питань пробації має високий рівень небезпеки, у зв`язку з чим орган пробації вважає неможливим його виправлення без ізоляції від суспільства.

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено .
Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, жані про особу обвинуваченого, відсутність обставини що помякшують та обтяжують покарання, та призначив мінімальний строк покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у період іспиового строку, колегія суддів вважає обгрунтованим та законнним призгначпення остаточного покарання за сукупністю вироків, одним із яких ОСОБА_7 був засуджений до 5 років позбавлення волі, а тому, на думку колегії суддів, обвинуваченому остаточне покарання призначено необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, у звязку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до заджоволення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які вплинули чи могли вплинути на прийняття законного рішення, колегія суддів не встановила, у звязку з чим підятав для зміни чи скасувааня вироку не вбачається.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок без змін.

Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .