Справа № 932/6821/21
Провадження № 1-кс/932/3593/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання затримання незаконним в порядку ст. 29 Конституції України, ст. 206 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

ВСТАНОВИВ:
25 серпня 2021 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка розподілена для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .

Скарга обґрунтована тим, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000342 від 26.05.2021 року, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

20.08.2021 року о 11 год. 30 хв. розпочались слідчі дії на першому поверсі адміністративної будівлі АДРЕСА_1 , в результаті яких було затримано гр. ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

На думку скаржника, затримання відбулось з грубим порушенням вимог Конституції України, Кримінального процесуального кодексу України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, протокол про затримання ОСОБА_4 складений з порушеннями та не відповідає вимогам ст. 208 КПК України, зокрема, у ньому не зазначено дату і точний час затримання, невірно вказані анкетні дані підозрюваного, в тому числі зазначено про затримання «неповнолітнього», про що повідомлено його батькам та законним представникам; підозрюваному не було повідомлено підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється. Крім того, під час затримання підозрюваний, який має проблеми з тиском, неодноразово втрачав свідомість і йому надавалась медична допомога, проте слідча дія не була відкладена, і службова особа зачитувала йому права, передбачені ст. 42 КПК України, коли той був непритомним. Також грошові кошти не вилучались безпосередньо у підозрюваного; його освідування не проводилось; обшук нежитлового приміщення (іншого володіння особи) за адресою: АДРЕСА_1 , проводився без ухвали слідчого судді.

За таких обставин представник скаржника вважає, що затримання підозрюваного ОСОБА_4 було проведено передчасно та з порушеннями вимог ст. ст. 43, 206, 208 213 КПК України, тому просить слідчого суддю визнати таке затримання незаконним та звільнити підозрюваного з під варти.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримала вимоги скарги частково та просила визнати незаконним затримання гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просила скаргу задовольнити, оскільки під час затримання були порушені права підозрюваного, що може становити також порушення п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в судове засідання не прибув, повідомлявся завчасно телефонограмою та судовою повісткою у вигляді смс-повідомлення.

Слідчий суддя, беручи до уваги положення ст. ст. 22, 26 КПК України в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та враховуючи, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду скарги, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність представника ГУНП в Дніпропетровській області.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги та долучені до неї документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На досудовому розслідування можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, чіткий перелік яких визначено ч. 1 ст. 303 КПК України. Разом з тим, чинний КПК України не містить норми, яка прямо указує на можливість оскарження факту затримання особи. Між тим, можливість такого оскарження вбачається із положень ст. 206 КПК України, зокрема у випадку оскарження фактичного затримання особи, без ухвалення відповідного процесуального рішення (ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання особи). Окрім того, можливість оскарження затримання прямо вбачається із положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зважаючи на те, що Конвенція є джерелом права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а при наявності суперечностей між нормами КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору відповідно до ч. 4 ст. 9 КПК України, вважається можливим оскарження особою свого затримання.

Зі змісту положень норм глави 26 КПК України випливає, що територіальна підсудність скарг не визначена, однак відповідно до Кримінального процесуального Кодексу України клопотання, заяви, скарги під час досудового розслідування розглядає слідчій суддя місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. З урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України зазначене правило слід застосовувати і до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність, щодо яких прямо не визначена процесуальним законом.

Отже, територіальна підсудність повинна визначатись за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого є слідчий підрозділ (Ухвала Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 13.10.2020 № 607/16332/20; лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за N 1-1640/0/4-13 від 15.10.2013).

Аналогічні висновки також містяться у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 04.06.2010 року «Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора», де зазначається про те, що місцем розташування органу або роботи посадової особи слід вважати юридичну адресу такого органу.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області розташоване у м. Дніпро, ідентифікаційний код юридичної особи 40108866, та знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20-а, тобто в межах територіальної юрисдикції Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Отже, скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах затриманого ОСОБА_4 , підсудна Бабушкінському районному суду м. Дніпропетровська.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави .

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З аналізу наведених норм можна зробити висновок, що підозрюваний має право у будь-який момент вимагати перевірки обґрунтованості затримання та ініціювати в суді провадження, в ході якого слідчий суддя має перевірити законність його затримання. Вищевказані норми не містять ні виключень, ні будь яких застережень щодо можливості суду, а в даному конкретному випадку слідчого судді, перевірити законність підстав затримання особи.

Одночасно з цим положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують, що кожна особа, яку арештовано або затримано має право оскаржити законність свого затримання. Будь-яких обмежень цього права як положеннями Конвенції, так і рішеннями Європейського суду із прав людини не встановлено.

Таким чином, оскільки питання законності затримання може бути підставою перевірки чи розгляду як національними судами, так і міжнародними судами при наявності відповідного позову ОСОБА_4 , рішення про законність його затримання повинне ухвалюватись на підставі його скарги, незважаючи на звільнення особи з під варти.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами скарги, що в провадженні слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000342, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 травня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

20.08.2021 року об 11 год. 30 хв. (фактичний час початку слідчої дії) у офісному приміщенні, розташованому за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 затримав гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про що був складений протокол від 20.08.2021 року, час складання 22 год. 30 хв.

Згідно зі ст. 207 КПК ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як зазначено в ст. 208 КПК, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

За приписами ст. 209 КПК особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Частиною п`ятою статті 208 КПК України передбачено, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого.

Отже, у протоколі затримання обов`язково повинно бути зазначено дату і точний час (години та хвилини) фактичного затримання особи. Ця процесуальна вимога є важливою, оскільки з цього часу особа набуває статусу підозрюваного, а отже має відповідні процесуальні права, обв`язки та гарантії, встановлені чинним Кримінальним процесуальним кодексом України.

Як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_4 , протокол було складено 20.08.2021 року о 22 год. 30 хв., а час фактичного затримання підозрюваного, вказаний у протоколі 20.08.2021 року об 11 год. 30 хв.

Однак в протоколі обшуку від 20.08.2021 року, який складено ст. слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції ОСОБА_6 , зазначено про те, що ОСОБА_4 був затриманий о 16 год. 38 хв.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтвердила, що слідчі дії почались об 11 год. 30 хв., проте протокол затримання складався пізніше. За результатами слідчих дій, зокрема, обшуку, ОСОБА_4 був затриманий. Проте у розумінні ст. 209 КПК України, він був змушений залишатися в приміщенні з часу початку обшуку, що не узгоджується з моментом фактичного затримання, вказаному у протоколі затримання.

Згідно з практикою Європейського суду фіксація точних даних про затримання, також як і підстави затримання, є необхідною умовою законності для цілей передбачених ст. 5 Європейської конвенції.

У справах Гавула проти України (Gavula v. Ukraine, заява № 52652/07, рішення від 16 травня 2013 року) та Білоусов проти України (Belousov v. Ukraine, заява № 4494/07, рішення від 07 листопада 2013 року) ЄСПЛ визнав порушення § 1 статті 5 Конвенції щодо невідповідності часу реєстрації затримання осіб моменту їх фактичного затримання, коли затримки у реєстрації складали одну добу. Окрім того у вказаній справі ЄСПЛ визначив, що «із заявником поводилися як з підозрюваним, і він залишався під фактичним контролем поліцейських у відділку міліції … і йому не було дозволено покинути будівлю поліцейського відділку за власним бажанням». ЄСПЛ підтвердив свою позицію про те, що «відсутність запису про затримання має само по собі вважатися серйозним порушенням, позаяк за усталеною позицією Суду невизнане затримання особи є повним запереченням фундаментальних гарантій, передбачених статтею 5 Конвенції і є серйозним порушенням цього положення» (справа Гавула, § 82).

Відтак, відомості про час затримання ОСОБА_4 , що відображені у протоколі затримання, не відповідають часу фактичного затримання підозрюваного, що є грубим порушенням вимог ст. ст. 59, 62-63 Конституції України, ст. 43, 208 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, виключний перелік підстав затримання особи уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, наведений у ст. 208 КПК України. В протоколі від 20.08.2021 року підставою затримання вказано п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, а саме: «якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення».

З протоколу затримання убачається, що слідчий здійснив обшук затриманої особи ОСОБА_4 , який був одягнений у футболку темно-зеленого, сині джинси. Під час обшуку нічого не було виявлено. Також, в ході обшуку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено грошові кошти у іншої особи гр. ОСОБА_7 , які йому начебто передав гр. ОСОБА_8 . При цьому гр. ОСОБА_7 здійснені змиви з долоней та пальців рук, контрольні зразки яких поміщено до спецпакетів.

Отже, під час проведення обшуку грошові кошти у гр. ОСОБА_4 не вилучались, змиви з долоней та пальців рук не проводились.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно приписів ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють. Наведена норма кореспондується з ч. 4 ст. 208 КПК України, відповідно до якої уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 208 КК України в протоколі затримання має зазначатись підстава затримання, а не лише стаття Кримінального кодексу України. Тобто уповноважена особа повинна зафіксувати, що саме вчинила особа та повідомити їй про це.

З дослідженого відеозапису встановлено, що ОСОБА_4 зачитуються його права та повідомляється про затримання, проте у цей час підозрюваний перебуває у непритомному стані. Слідчим не повідомлено підстави затримання, зокрема, під час вчинення якого злочину або замаху на його вчинення був затриманий ОСОБА_4 .

Приймаючи до уваги наведені обставини, слідчий суддя вважає, що затримання ОСОБА_4 було проведено передчасно, за відсутності підстав, передбачених ст. 208 КПК України. Відтак, відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для затримання особи, відповідної ухвали слідчого судді, а також порушення порядку його проведення, є ознаками вчинення незаконного затримання. Між тим, слідчий суддя відзначає, що при розгляді цієї скарги не досліджується питання обґрунтованості підозри та інші докази по даному кримінальному провадженню. Затримання особи є окремим процесуальним інститутом згідно § 2 Глави 18 Розділ II Кримінального процесуального кодексу України.

Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Також вимагається, щоб держава позбавляла свободи особу тільки «відповідно до процедури, встановленої законом». У випадку, коли держава позбавляє свободи фізичну особу на більший строк, аніж це передбачено внутрішнім законодавством, таке позбавлення свободи порушує конвенційне положення.

Статтею 28 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Аналогічна норма закріплена у ст. 11 КПК України. Так, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Приписи ст. 42, ч. 4 ст. 208 КПК України покладають обов`язок на уповноважену особу (слідчого, прокурора) чітко і своєчасно повідомити підозрюваного про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування.

В судовому засіданні встановлено, що під час процедури затримання та повідомлення підозрюваного ОСОБА_4 про свої права та обов`язки, останній перебував у хворобливому стані, кілька разів втрачав свідомість. За таких обставин слідчий суддя вважає, що уповноваженою службовою особою не було дотримано вимог ст. 208 КПК України і не забезпечено повне й чітке роз`яснення прав та обов`язків підозрюваному. Оскільки підозрюваний втрачав свідомість під час затримання і роз`яснення йому прав та обов`язків, слідчий суддя вважає, що до нього не була застосована належна правова процедура. Наведене також свідчить про порушення основоположних прав та свобод людини, незабезпечення поваги до людської гідності, що може становити порушення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Корнійчук проти України» (Заява №10042/11), заявник скаржився на те, що його затримання було незаконним та свавільним. Так, заявник підписав протокол, зазначивши, що він вважає своє затримання незаконним, оскільки він з`явився на виклик слідчого відповідно до вимог КПК, а також не збирався перешкоджати встановленню істини у справі. Він стверджував, зокрема, що стаття 106 КПК, на яку посилався слідчий при складанні протоколу про затримання без постанови суду, була явно незастосовною до його ситуації. У даній справі ЄСПЛ постановив, що було порушення пункту 1 статті 5 Конвенції у зв`язку з позбавленням заявника свободи без постанови суду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави у встановленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

До повноважень слідчого судді віднесено здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18, ч. 1 ст. 3 КПК України).

Підсумовуючи викладене, слідчий суддя вважає, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження факти, викладені в скарзі адвоката ОСОБА_3 в інтересах затриманого ОСОБА_4 . Так, протокол затримання не відповідає вимогам ст. ст. 42, 104, 208-213 КПК України. Також встановлено, що мало місце істотне порушення прав та свобод людини при складанні такого протоколу, що доведено захисником, тому слідчий суддя приходить до висновку, що затримання було проведено з порушенням процесуального порядку та не може вважатись законним. Виходячи з цього та здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає можливим задовольнити скаргу захисника ОСОБА_3 та визнати затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке мало місце 20.08.2021 року о 16 год. 38 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , незаконним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 11, 12, 42, 206, 208, 209, 213, 369, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання затримання незаконним в порядку ст. 29 Конституції України, ст. 206 КПК України, п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задовольнити.

Визнати затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконним.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого засідання в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1