Справа № 137/642/20
Провадження №11-кп/801/809/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

перекладача: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000053 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 20.07.2020, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сухумі, Грузія, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, без зареєстрованого місця проживання, раніше судимого 17.03.2016 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років 8 місяців позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 342 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
-за ч. 1 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігів від 17.03.2016 та призначено покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 відбуваючи покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.03.2016 в Державній установі "Літинська виправна колонія (.№123)", яка розташована за адресою 2-ий пров. Богдана Хмельницького, 9а, смт. Літин Вінницької області, 12.03.2020 об 11 год. 45 хв перебуваючи у палаті № 1 стаціонарного відділення медичної частини № 123 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України», не виконав законні вимоги старшого оперуповноваженого оперативної групи ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_10 , оперуповноваженого оперативної групи ДУ «Літинська виправна колонія (.У' 123)» ОСОБА_11 , заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_12 , начальника відділу нагляду і безпеки ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_13 та інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_14 , які відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівниками правоохоронного органу, та в категоричній формі відмовся від проведення неповного особистого обшуку і догляду речей, який йому був запропонований на підставі ч. 2 п. З розділу XXIV Правил. Надалі, засуджений ОСОБА_7 , перебуваючи у палаті № 1 стаціонарного відділення медичної частини № 123 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України», ігноруючи законні, неодноразово висловлені вимоги працівників установи виконання покарань ДУ "Літинська виправна колонія (№123)" старшого оперуповноваженого оперативної групи ОСОБА_10 , оперуповноваженого оперативної групи ОСОБА_11 , заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_12 , начальника відділу нагляду і безпеки ОСОБА_13 та інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_14 , почав висловлюватися нецензурною лайкою в адресу останніх, не реагував на усні неодноразові зауваження щодо своєї протиправної поведінки, демонстративно, перед працівниками установи виконання покарань взяв до рук скляну тару, яку розбив об кут дерев`яного столу, після чого розмахуючи отриманим гострим уламком скла погрожував заподіяти собі та працівникам установи виконання покарань ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 тілесні ушкодження, вимагаючи від працівників залишити приміщення медичної частини, вчиняючи активний опір працівникам правоохоронного органу, який полягав у категоричній відмові виконати законні вимоги працівників правоохоронного органу та здійснення погрози представникам адміністрації установи виконання покарань ДУ "Літинська виправна колонія (№ 123)" із уламком скла у руці.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівнику правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, та кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством, щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку із виконанням працівником службових обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Літинського районного суду Вінницької області у справі №137/642/20 від 20.07.2020 скасувати через те, що він є необґрунтованим, призачити новий розгляд у суді першої інстанції.

Також обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про те, що було порушено його право на захист, оскільки йому не було надано захисника та перекладача.

Позиції учасників судового провадження
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який також підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали справи в межах апеляційних скарг та обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовільнити.

Мотиви Суду
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суддя місцевого суду хоч і зазначив про можливість здійснити розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, вказавши про неможливість оскарження відповідних обставин в апеляційному порядку, проте під час допиту в суді першої інстанції не впевнився, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, а прийняв рішення про розгляд провадження в спрощеному порядку.

Крім того, варто зауважити, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно мати формального характеру. Це означає, що суд перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, повинен роз`яснити їм суть зазначеної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно.

Для того, щоб виконати дану вимогу суд першої інстанції мав залучити перекладача. Таким чином, матеріали кримінального провадження містять об`єктивні дані про порушення судом прав ОСОБА_7 , передбачених ч. 3 ст. 29, п. 18 ч. 3 ст. 42 та ст. 68 КПК України.

Є обґрунтованим твердження обвинуваченого про те, що під час розгляду справи №137/642/20 було порушено право на захист, оскільки не надано безкоштовного адвоката. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України, залучення захисника є обов`язковим, якщо особа не володіє мовою, якою ведеться кримінальне провадження.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовільнити, вирок Літинського районного суду Вінницької області від 20.07.2020 щодо ОСОБА_7 скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4