Справа № 131/826/21
Провадження №11-кп/801/1261/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 01.10.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 00000319 від 20.06.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9
в с т а н о в и в :

До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні № 00000319 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.06.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 01.10.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 01.10.2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою задоволено.
Продовжено раніше обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 29 листопада 2021 року включно.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 01.10.2021 року, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що судом не враховано вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 « Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства», проігноровано вказівки викладені в листах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 « Про деякі питання застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового розгляду провадження відповідно до вимог КПК України.»

Суд не прийняв до уваги той факт, що ризики передбачені ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_10 в даному кримінальному провадженні відсутні, застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту було б достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_10 має міцні соціальні звязки, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох дітей доньку 17.06.2020 року, сина 05.08.2005 року, доглядає стареньку матір.

ОСОБА_7 має намір всіляко сприяти судовому розгляду, не буде здійснювати тиск на потерпілу, свідків по справі, жоден з яких не повідомив про те, що саме ОСОБА_11 є винуватцем ДТП, обвинувачений не має наміру тиснути на експертів та буде наполягати на проведенні додаткової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи так, як, експертизи, які були проведені під час досудового розслідування є не повними та суперечливими.

Продовжуючи термін тримання ОСОБА_10 під вартою суд зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, при цьому суд не обгрунтував, які саме ризики та в чому вони полягають,а також обєктивність їх існування.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, оскільки ОСОБА_10 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який потягнув за собою загибель людини, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_9 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000000319 від 20.06.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Не приймає до уваги суд апеляційної інстанції посилання в апеляційній скарзі, що ризики наведені прокурором та які зазначені в ухвалі суду відсутні, оскільки в клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурор, вказуючи на наявність підстав для продовження запобіжного заходу, звернув увагу на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання в с. Бабин Іллінецького району Вінницької області, тому усвідомлюючи міру покарання за вказаний злочин може покинути своє місце проживання та здійснити спроби переховуватися від суду, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності у тому числі за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, зокрема був засуджений Тульчинським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 125 КК України (1960 року), 29.06.2005 року Іллінецьким районним судом за ч.1 ст. 286 КК України, 27.06.2007 року Іллінецьким районним судом за ч.2 ст. 286 КК України, 25.11.2019 року Іллінецьким районним судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину, за який в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може незаконно впливати свідків кримінального провадження, переховуватися від суду.
Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, доглядає за старенькою матір`ю, як на обставини, які є підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки вказані обставини не спростовують висновки суду щодо доцільності продовження застосування запобіжного заходу, оскільки прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам, що виправдовує тримання ОСОБА_7 під вартою.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи тяжке кримінальне правопорушення , що призвело до загибелі людини, легковажно ставиться до порушення Порушення правил дорожнього руху , не робить належних для себе висновків, тому перебування його на волі може призвести до можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, що в подальшому ускладнить проведення судового розгляду.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд продовжив відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, який є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого обвинувачується останній.
Підстави для скасування ухвали Немирівського районного суду Вінницької області від 01.10.2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.
Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 01.10.2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_12