ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1601/5239/2012 Номер провадження 11/814/5/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі
судового засідання ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією потерпілої ОСОБА_9 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31.05.2013 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, заміжньої, з вищою освітою, пенсіонерку, не судиму,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 за ч.2 ст.364-1 КК України (в редакції від 7 квітня 2011 року) до штрафу в розмірі 900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 15300 грн.;за ч.1 ст.366 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, ОСОБА_8 остаточно засуджена до штрафу у розмірі 16150 грн.

За ч.1 ст.209 КК України ОСОБА_8 виправдана за відсутністю в її діях складу злочину.

Згідно вироку, засуджена визнана винуватою у вчиненні злочинів за таких обставин.

ОСОБА_8 , працюючи директором КП ЗБВ-2 та являючись посадовою особою юридичної особи приватного права, маючи умисел на одержання неправомірної вимоги для інших осіб, зловживаючи повноваженнями та використовуючи їх всупереч інтересам заводу, 18 березня 2010 року в м. Кременчук Полтавської області уклала з потерпілою ОСОБА_9 договір №8 на дольову участь в будівництві двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , за яким потерпіла передала готівкою до каси КП ЗБВ-2 кошти в сумі 384 000 грн.

Цього ж дня ОСОБА_8 уклала договір №35 з ФОП ОСОБА_10 , який виступав замовником на будівництво вказаної квартири у ЗАТ Крюківбудтехмонтаж, на дольову участь у будівництві вказаної квартири АДРЕСА_2 .

В подальшому ОСОБА_9 відмовилась від купівлі цієї квартири та 16 квітня 2010 року уклала з потерпілою ОСОБА_11 договір №8/1 уступки прав по договору участі у дольовому будівництві №8 від 18 березня 2010 року, відповідно до умов якого ОСОБА_11 в момент підписання договору передала ОСОБА_9 кошти в сумі 384000 грн.. Після цього кошти в сумі 384000 грн. стали рахуватися, як внесені ОСОБА_11 до?

каси КП ЗБВ-2.

9 липня 2010 року ОСОБА_8 з метою отримання неправомірної вигоди для інших осіб, шляхом заволодіння грошовими коштами, які були внесені відповідно до умов договору на дольову участь в будівництві квартири АДРЕСА_2 , не повідомляючи іншу сторону договору, розірвала з ФОП ОСОБА_10 договір №35 від 18 березня 2010 року на дольову участь у будівництві вказаної квартири АДРЕСА_3 та не повернула грошові кошти, які були внесені ОСОБА_11 на виконання умов договору №8 на дольову участь у будівництві цієї квартири в сумі 384000 грн.

В період досудового слідства матеріальна шкода потерпілій ОСОБА_11 відшкодована в повному обсязі.

Крім того, засуджена ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що КП ЗБВ-2 не укладало з забудовником ТОВ Житлоінвест договорів на будівництво по АДРЕСА_4 , з метою отримання неправомірної вигоди для інших осіб, зловживаючи своїми повноваженнями, 9 квітня 2010 року склала та видала потерпілій ОСОБА_9 завідомо неправдивий документ - договір №9 на дольову участь у будівництві квартири площею 82,3 кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_4 .

Згідно умов вказаного договору КП ЗБВ-2 зобов`язувалося закінчити будівництво двокімнатної квартири та здати її в експлуатацію в першому кварталі 2011 року та передати ОСОБА_9 , а та, в свою чергу, зобов`язалася внести до каси КП ЗБВ-2 готівку в сумі: 165270 грн. (1-й платіж); 216000 грн. (2-й платіж); 46230 грн. (3-й платіж).

На виконання умов договору потерпіла ОСОБА_9 , не будучи обізнаною з приводу забудовника та наявності у нього договірних відносин між КП ЗБВ-2, внесла грошові кошти до каси КП ЗБВ-2, а саме: 9 квітня 2010 року - 165 270 грн.; 16 квітня 2010 року - 160450 грн. та 20 квітня цього ж року - 10000 грн.; а всього внесла 335270 грн.

Одержавши ці кошти, як неправомірну вигоду для інших осіб, ОСОБА_8 спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, або інтересам окремих громадян.

Крім того, 9 квітня 2010 року ОСОБА_8 з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб, зловживаючи своїми повноваженнями, являючись службовою особою, достовірно знаючи, що КП ЗБВ-2 не приймає участі у будівництві житлового будинку АДРЕСА_4 , склала та видала завідомо неправдивий документ - договір №9 на дольову участь у будівництві квартири площею 82,3 кв.м. в цьому будинку.

Після того, як даний договір ОСОБА_8 підписала як директор підприємства та скріпила печаткою КП ЗБВ-2, ОСОБА_9 , будучи введеною в оману щодо достовірності правочину, підписана цей договір та внесла до каси КП ЗБВ-2 гроші в сумі 335270 грн., внаслідок чого потерпілій заподіяна шкода на вказану суму.?

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалася в тому, що працюючи директором КП ЗБВ-2, будучи обізнаною про незаконність своїх дій, достовірно розуміючи, що кошти в сумі 335720 грн. одержані внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, вирішила їх легалізувати шляхом використання їх для потреб очолюваного підприємства. Протягом квітня 2010 року ОСОБА_8 одержані внаслідок заволодіння майном ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 335720 грн. використала для здійснення господарської діяльності КП ЗБВ-2.

В апеляційній скарзі з доповненнями потерпіла ОСОБА_12 порушує питання про скасування вироку суду через необгрунтоване виправдання засудженої за ч.1 ст.209 КК України, невірну перекваліфікацію прокурором, при зміні обвинувачення, та судом дій засудженої з ч.2 на ч.1 ст.366 КК України та з ч.5 ст.191 КК України на ч.2 ст.364-1 КК України (в редакції від 7 квітня 2011 року), просить постановити новий вирок та засудити ОСОБА_8 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 та ч.1 ст.209 КК України.

Захисник ОСОБА_7 звернувся з усним клопотанням про скасування вироку відносно ОСОБА_8 із закриттям кримінальної справи на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали клопотання, прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Захисник ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за за пред`явленим обвинуваченням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України за закінченням строків давності. Наслідки закриття кримінальної справи за цих підстав обвинувачений ОСОБА_13 зрозумілі.

Відповідно до ст. 49 КК України строк давності - це певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Так, ЄСПЛ наголошує, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 09.01.2013 року у справі «Олександр Волков проти України», рішення від 20.09.2011 року у справі «ТОВ «Нафтова компанія ЮКОС» проти Росії», рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

У тому разі, коли обвинувачений заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з абз. 1, 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених КК України у порядку, встановленому КПК України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК України, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, інкриміноване Мордуховіч кримінальне правопорушення відбулося 09.04.2010. Судом першої інстанції дії обвинуваченої кваліфіковані за ч.2 ст.364-1 КК України (в редакції від 7 квітня 2011 року) та ч.1 ст.366 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Як вбачається з абз. 2 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення 09.04.2010 минуло понад 10 років, обвинувачена протягом цього періоду не ухилялась від слідства або суду, не вчинила нового кримінального правопорушення, є особою раніше не судимою, а тому вона може бути звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінальної справи у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

У судовому засіданні колегією суддів було роз`яснено ОСОБА_8 наслідки звільненні від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою підставою. Обвинувачена зазначила, що їй усе зрозуміло, просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальну справу щодо неї закрити.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , скасування вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31.05.2013 щодо неї, звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінальної справи.

Керуючись ст. ст. 7-1, 376, 377 КПК України (у в ред. 1960р.), колегія суддів апеляційного суду,
У Х В А Л И Л А:

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31.05.2013 відносно ОСОБА_8 скасувати та звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 364-1, ч.1 ст.366, ч.1 ст.209 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (у в ред. 1960р.) кримінальну справу за ч. 2 ст. 364-1, ч.1 ст.366, ч.1 ст.209 КК України щодо ОСОБА_8 закрити.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4