Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 375/1310/20
номер провадження 1-кп/368/103/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.11.2021 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000277 від 22.07.2020 р. щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, розлученого, не працюючого, раніше судимого:
?23.06.2015 р. Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;
?14.09.2015 р. Таращанським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;
?13.11.2015 р. Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, 03.05.2019 звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;
?25.07.2019 р. Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 та ОСОБА_8

- сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 21.07.2020 близько 18 год. керуючи технічно справним мотоциклом марки ИЖ- ИЛ-4К, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_8 на праві приватної власності, рухався по вул. Київська в с. Савинці Рокитнянського району Київської області в напрямку центра села.
Проїжджаючи заокруглену ділянку дороги по вул. Київська в с. Савинці Рокитнянського району Київської області, водій ОСОБА_5 в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами від 13.05.2020 № 370 (далі - ПДР України), а саме:
?вимог п.1.3 ПДР України, згідно з яким «учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;
?вимог п.1.5. ПДР України, згідно з яким «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
?вимог п.2.3. (б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
?вимог п.2.3. (д) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
?вимог п.12.3. ПДР України, згідно яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,
керуючи мотоциклом марки ИЖ- ИЛ-4К, номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та не розрахувавши безпечну швидкість руху, виїхав на смугу зустрічного руху по якій рухався йому на зустріч по правому краю проїзної частини автодороги автомобіль «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , негайно не вжив заходів для зменшення швидкості та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження.
Згідно з висновком експерта № 90д від 20.10.2020, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи: виявлені в ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці, закритого перелому летерального виростку лівої великогомілкової кістки в проекції лівого колінного суглобу за ступенем тяжкості відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, яке спричинило тривалий розлад здоров`я понад 21 день.
Порушення водієм ОСОБА_5 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України не визнав та пояснив, що він з Денисом їхав в м. Узин по покришку. Їхав зі швидкістю 50-60 км/год. Водійських прав не має. Коли вони повернули, то спереду побачили автомобіль і потерпілий мабуть злякався і смикнув його, тому змінився напрямок руху і сталося ДТП. У нього був гальмівний шлях, але він про це нікому не говорив. Місце ДТП не там, де встановив експерт, оскільки вважає, що ДТП відбулося на його смузі руху. Окрім того, він вважає, що водій автомобіля виїхав на його смугу руху. Потерпілому відшкодував збитки. Просить суворо його не карати і призначити йому покарання у виді штрафу.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
?показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що він з обвинуваченим їхали на мотоциклі. Швидкість їхнього транспортного засобу була не велика. Він побачив, що попереду них з`явився автомобіль та злякався. Вони впали на бік. Що відбулося після зіткнення він не знає. Він отримав тілесні ушкодження. Просить подальший розгляд справи проводити у його відсутність. Претензій до обвинуваченого не має. Щодо міри покарання, то просить його не карати;
?показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що ОСОБА_11 просив у нього мотоцикл, щоб назад поставити колесо, яке він замінив, коли попереднього у нього був мотоцикл, коли він його ремонтував. Щодо міри покарання покладається на погляд суду.

Окрім того, винність обвинуваченого ОСОБА_5 доводиться письмовими доказами по справі, зокрема:
?рапортом (т. 1 а.с. 116-117) про те, що від працівників органів охорони надійшов виклик про те, що 21 липня 2020 р. відбулося ДТП з потерпілими в АДРЕСА_2 ;
?протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.07.2020 р. (т. 1 а.с. 118-120) з фото таблицею до нього (т. 1 а.с. 121-122), що був проведений присутності водія автомобіля і двох понятих та де було зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, що відбулося між автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 » та мотоциклом марки ИЖ- ИЛ-4К, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого пасажир останнього отримав тілесні ушкодження;
?схемою дорожньо-транспортної пригоди від 21.07.2020 р. (т. 1 а.с. 123), де зафіксовано місця місце дорожньо-транспортної пригоди в с. Савинці вул.. Київська та внаслідок цього розташування транспортних засобів автомобіля марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 , та мотоцикла марки ИЖ ИЛ-4К, номерний знак НОМЕР_1 ;
?висновком експерта № 90д розпочатої 19.10.2020 р. та закінченої 20.10.2020 р. (т. 1 а.с. 124), згідно якої при проведенні судово-медичної експертизи у гр. ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження: закритий перелом лівої ключиці; закритий перелом латерального виростку великогомілкової кістки в проекції лівого колінного суглобу. Вище описані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого предмета (-ів), і могли утворитися внаслідок ДТП у пасажира мотоцикла в термін і за обставин, викладених в постанові. За ступенем тяжкості вище описані тілесні ушкодження, заподіяні гр. ОСОБА_7 , відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягли тривалий розлад здоров`я більше 21 дня;
?висновком експерта № 12-1/1997 від 17.08.2020 р. (т. 1 а.с. 125-130) встановлено, що система гальма переднього колеса мотоцикла «ИЖ ИЛ-УК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в технічно-несправному, непрацездатному стані через відсутність рукоятки та троса приводу гальмівного механізму. Вказані несправності виникли до ДТП та мотоцикл «ИЖ ИЛ-УК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до ДТП експлуатувався із непрацюючим гальмівним механізмом переднього колеса. Водій мотоцикла міг виявити дані несправності до ДТП перед виїздом. Система гальма заднього колеса наданого на дослідження мотоцикла «ИЖ ИЛ-УК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи гальма заднього колеса перед подією, не виявлено. Рульове керування мотоцикла «ИЖ ИЛ-УК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено;
?висновком експерта № 12-1/1994 від 17.08.2020 р. (т. 1 а.с. 131-136) встановлено, що система робочого гальма автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед подією, не виявлено. Рульове керування наданого на дослідження автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування перед ДТП, не виявлено. Елементи підвіски автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду, знаходяться в працездатному стані. Несправностей підвіски, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП, не виявлено;
?висновком експерта № 12-1/1991 від 27.08.2020 р. (т. 1 а.с. 137-144) встановлено, що зіткнення автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та мотоцикла марки «ИЖ ИЛ-УК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталось на половині проїзної частини вул. Київська призначеної для руху в напрямку центра с. Савенці, в с. Савенці Рокитнянського району Київської області, до початку сліду пошкодження дорожнього покриття. В момент первинного контакту автомобіля марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та мотоцикла марки «ИЖ ИЛ-УК», реєстраційний номер НОМЕР_1 , контактувало переднє колесо мотоцикла марки «ИЖ ИЛ-УК» із лівою боковою частиною автомобіля марки «Volkswagen Golf», при цьому направляюча повздовжньої вісі автомобіля марки «Volkswagen Golf» та площина переднього колеса мотоцикла марки «ИЖ ИЛ-УК» розташовувались під кутом близько 160±5°, при відхилені направляючої повздовжньої вісі мотоцикла марки «ИЖ ИЛ-УК» праворуч по відношенню до направляючої повздовжньої вісі автомобіля марки «Volkswagen Golf»;
?постановою про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 22.07.2020 р. (т. 1 а.с. 155-156), згідно якого мотоцикл марки "ИЖ ИЛ-УК", р.н. НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер двигуна та рами НОМЕР_3 визнано речовим доказом в матеріалах кримінального провадження № 0000277 від 22.07.2020 р.;
?постановою про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 22.07.2020 р. (т. 1 а.с. 157), згідно якого автомобіль марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_4 , коричневого кольору, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , - визнано речовим доказом в матеріалах кримінального провадження № 0000277 від 22.07.2020 р.;
?ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 10.08.2020 р. (т. 1 а.с. 160-162), згідно якої клопотання слідчого СВ Миронівського ВП ГУНП в Київській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000277, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідування 22 липня 2020 року за ст. 286 ч. 1 КК України, було задоволено та накладено арешт на матеріальні об`єкти: автомобіль марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , коричневого кольору, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ОСОБА_10 , який проживає за адресою: квартира під номером АДРЕСА_3 та мотоцикл марки «ИЖ ИЛ-УК». реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору, номер двигуна та рами НОМЕР_3 , належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 ОСОБА_12 , володільцем якого є ОСОБА_8 , який проживає за адресою: будинок під номером АДРЕСА_4 .

Окрім того, винність обвинуваченого ОСОБА_5 узгоджуються з іншими наведеними нижче доказами по справі, а саме:
?показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він у власності має автомобіль марки «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 . 21 липня 2020 р. він рухався на своєму автомобілі з с. Житні Гори приблизно о 17 год. 30 хв. Рухався зі швидкість 40 км за год. По зустрічній смузі їхав мотоцикл, який почав маневрувати. Він уникав з ним ДТП, але мотоцикл вдарив його автомобіль у ліву сторони машини. Після зіткнення мотоцикл був на його смузі руху. Ні автомобіль, ні мотоцикл до приїзду поліції ніхто не чіпав. Було викликано поліцію та швидку допомогу;
?показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він працює слідчим Рокитнянського ВП та проводив розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_14 . Всі процесуальні документи складав він, в тому числі і протокол огляду місця події і схему до нього. Ні автомобіль, ні мотоцикл на місці події ніхто не змінював. Для проведення експертиз ним було надано всі матеріали. Експерт, проводячи експертизи, проводив огляд як автомобіля, так і мотоцикла. Зауважень при вивчені матеріалів справи у обвинуваченого не було;
?показаннями експерта ОСОБА_15 , який пояснив, що проведені ним всі експертизи підтримує. Для того, щоб зробити висновок про місце зіткнення, даних, що містилося в матеріалах кримінального провадження , було достатньо. Інших даних не було потрібно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).
Даючи оцінку наданих стороною обвинувачення доказам, суд враховує, що вони отриманні у передбачений КПК України спосіб, істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, під час отримання таких доказів допущено не було, тому суд визнає, що вони є належними та допустимими.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 23 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У ст.129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено, зокрема, такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.
Аналізуючи зазначені норми, суд приходить до беззаперечного висновку, що прокурор під час судового розгляду надає суду ті докази, які вважає необхідними для доведеності або спростування тієї чи іншої обставини, при цьому суд позбавлений можливості витребовувати у прокурора будь-які документи, оскільки в цьому разі буде порушено принцип змагальності сторін у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню;процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Зокрема, у вирішенні питання про справедливий судовий розгляд, ЄСПЛ застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Тим не менше ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними, прикладом чого є Постанова ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства».
Суд вважає, що висновок експерта (судово-медичної експертизи) № 90д, розпочата 19.10.2020 р. закінчена 20.10.2020 р., висновок експерта (судової інженерно-технічної експертизи) № 12-1/1997 від 17.08.2020 р., висновок експерта (судової інженерно-технічної експертизи) № 12-1/1994 від 17.08.2020 р., висновок експерта (судової інженерно-транспортної експертизи) № 12-1/1991 від 27.08.2020 р., є належними та допустимими доказами, так як їх проводили експерти, які має відповідну освіту, підтверджену на час проведення експертизи кваліфікацію експерта, попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта, також в кожній з проведених експертиз міститься перелік об`єктів, наданих на дослідження та список літератури.

Що стосується тверджень захисника обвинуваченого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_9 про визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події, то суд вважає, що даний письмовий доказ складений відповідно до вимог кримінального процесуального закону, тому він є належним та допустимим доказом.

Жодних клопотань за наслідками допиту експерта стороною захист не заявлено. За таких обставин, суд вважає, що висновки експертів відповідають вимогам ст. 101-102 КПК України, є обґрунтованими та такими, що узгоджуються з даними, встановленими під час розгляду справи в суді. Істотних порушень прав ОСОБА_5 , які могли би призвести до визнання висновку експерта недопустимим доказом, відповідно до вимог ст. 87 КПК України, суд не вбачає.

Письмові докази по справі, а саме: висновки експертів, протокол огляду місця події, схема до протоколу огляду місця події зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що в сукупності з показами потерпілих та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування та безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 необережного кримінального правопорушення проти безпеки руху транспорту.

Дії ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.286 КК України, так як він, керуючи транспортним засобом - мотоциклом марки «ИЖ-ИЛ-4К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги вимог пунктів п. 1.3, п.1.5, п.2.3 «б» , п. 2.3 «д», п.12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Наведеним пунктами Правил дорожнього руху України передбачено:
?вимог п.1.3 ПДР України, згідно з яким «учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;
?вимог п.1.5. ПДР України, згідно з яким «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
?вимог п.2.3. (б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
?вимог п.2.3. (д) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
?вимог п.12.3. ПДР України, згідно яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Питання об`єктивної сторони правопорушення; питання вини (форми вини) як ознаки суб`єктивної сторони правопорушення.
Сам факт дорожньо-транспортної пригоди не оспорювався обвинуваченим. Останній не погоджувався, що така пригода стала можливою внаслідок виключно його дій. ОСОБА_5 вважає, що винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є водій автомобіля марки «Volkswagen Golf», який виїхав на його смугу руху .
Відповідно суду належно відповісти на питання (серед інших), чи дійсно доведена вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК?
Суд приймає рішення, щодо винності обвинуваченого виключно з власних переконань, які ґрунтуються на досліджених письмових документах доказах, речових доказах, судових експертизах, показах свідків. Натомість властивостями даного правопорушення є безумовно єдиний прямий доказ, який створений самою подією правопорушення і об`єктивно передає події минулого. Відповідно суду було достатньо легко визначити головний факт правопорушення таким, який не підлягав сумніву у своєму доведені.
Загально відомі і не тільки водіям, наступні Правила дорожнього руху: водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі / п. 2.3. «б» Правил/.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що факти вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 знайшли своє підтвердження в суді.
Оцінюючи вищевказані зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд приходить до беззаперечного висновку, що вина ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ст.. 286 ч. 1 КК України доведена в повному обсязі письмовими доказами, показаннями свідків та потерпілих.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується, обвинувачений ОСОБА_5 є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорту серії НОМЕР_8 , виданого 21 січня 2012 року обвинувачений ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Біла Церква Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість від 23.07.2020 р. станом на 23.07.2020 року ОСОБА_5 є особою раніше судимою, а саме:
?23.06.2015 р. Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень;
?14.09.2015 р. Таращанським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;
?13.11.2015 р. Рокитнянським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, 03.05.2019 звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;
?25.07.2019 р. Кагарлицьким районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Рокитнянської селищної ради «Рокитнянська багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_5 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.
Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Рокитнянської селищної ради «Рокитнянська багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_5 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Ольшаницької сільської ради Рокитнянського району Київської області на гр. ОСОБА_5 , 1988 року народження. Проживає та зареєстрований в АДРЕСА_1 . Освіта середня. Не працює. Не одружений. Компрометуючими матеріалами щодо громадянина ОСОБА_5 . Ольшаницька сільська рада не розраховує.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_5 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить відшкодування завданих збитків потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Згідно досудової доповіді стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , орган пробації вважає, що виправлення гр-на ОСОБА_5 без позбавлення волі на певний строк є цілком можливим. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (т. а а.с. 163-168)

Судом при призначенні покарання ОСОБА_5 враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він розлучений, не працює, який характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують покарання, при цьому судом враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, зокрема, грубий характер допущених обвинуваченим порушень ПДР України, внаслідок якого потерпілій заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу, при цьому обвинувачений відшкодував потерпілому завдані збитки.
Суд вважає, що призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке є найбільш м`яким за видом із передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України не можливо, оскільки обвинувачений раніше судимий та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, призначеного попереднім вироком, що свідчить про відверте нехтування нормами закону та небажання стати на шлях виправлення.
Суд вважає за необхідне враховуючи всі встановлені обставини призначити покарання обвинуваченому у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК у вигляді обмеження волі. При цьому підстав для застосування ст. 75 КК суд не находить, оскільки як зазначено вище у вироку, особистість обвинуваченого не дає можливості суду зробити висновок, що обвинувачений заслуговує на можливість виправлення без відбуття реального покарання. Дане покарання суд вважає як необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і таким, яке буде слугувати попередженням вчиненню нових правопорушень, так і справедливим, оскільки буде відповідати не критичній поведінці останнього щодо суспільно небезпечних наслідків своїх дій.
Разом із тим, вирішуючи питання про застосування додаткової міри покарання, суд урахував роз`яснення, викладені у пунктах 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якими при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З огляду на вищезазначені обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, мотиви допущених останнім порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення винного до своєї протиправної поведінки та її наслідків, суд вважав за необхідне призначити йому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, зважаючи на грубі порушення вимог ПДР.
Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими у статтях 71, 72 цього Кодексу.
При цьому відповідно до вимог ст. 71 КК України суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком з тим, щоб остаточне покарання за сукупністю вироків мало бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Крім того, згідно з ч. 3 ст. 71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Оскільки ОСОБА_5 , якого було звільнено від відбування покарання з випробуванням по вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 25.07.2019 р., вчинив злочин протягом іспитового строку, відповідно до вимог ст.71 КК України та з урахуванням правил складання покарань, визначених ст.72 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, належить частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Підстав для застосування відносно ОСОБА_5 положень ст.ст. 69, 75 КК України, судом не вбачається.
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на цих осіб, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою з винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Саме таке покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України, відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображатиме співмірність злочину і кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Запобіжні заходи ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обиралися.
Цивільного позову по справі не заявлено
Відповідно до ст.124 КПК України всі судові витрати покладаються на обвинуваченого та підлягають стягненню з нього.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 10.08.2020 року на матеріальні об`єкти: автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , коричневого кольору, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ОСОБА_10 , який проживає за адресою: квартира під номером АДРЕСА_3 та мотоцикл марки «ИЖ ИЛ-УК». реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору, номер двигуна та рами НОМЕР_3 , належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 ОСОБА_12 , володільцем якого є ОСОБА_8 , який проживає за адресою: будинок під номером АДРЕСА_4 , слід скасувати.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ч.1 ст. 71 КПК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 25.07.2019, визначивши ОСОБА_5 , з урахуванням положень ст. 72 КПК України, остаточне покарання у виді 2-х (двох) років 2-х (двох) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обрався.
Початок строку відбування основного покарання ОСОБА_5 у обчислювати з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_9 , процесуальні витрати на користь держави вартість проведених трьох інженерно-транспортної експертизи в сумі 3 922 (три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн.. 80 коп.

Речові докази по кримінальному провадженню: (т. 1 а.с. 155-156) мотоцикл марки "ИЖ ИЛ-УК", р.н. НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер двигуна та рами НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_8 ; автомобіль марки «Volkswagen», державний номерний знак НОМЕР_4 , коричневого кольору, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , який передано на зберігання ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили, - залишити ОСОБА_10 .

Арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 10.08.2020 року на матеріальні об`єкти, а саме: автомобіль марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 , коричневого кольору, 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , ОСОБА_10 , який проживає за адресою: квартира під номером АДРЕСА_3 та мотоцикл марки «ИЖ ИЛ-УК». реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору, номер двигуна та рами НОМЕР_3 , належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 ОСОБА_12 , володільцем якого є ОСОБА_8 , який проживає за адресою: будинок під номером АДРЕСА_4 , - скасувати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1