ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 653/3814/20
Номер провадження : 11-кп/819/1083/21 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2021 року грудня місяця 21 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі: Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

цивільного позивача ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000852 від 01 серпня 2020 року, за апеляційною скаргою представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 25 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
в с т а н о в и л а :
Вироком Генічеського районного суду Херсонської області від 25 серпня 2021 року, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Генічеськ, Херсонської області, громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого директором ПСП «Новогригорівське», раніше не судимого, визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік. У відповідності до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки: - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 32024 (тридцять дві тисячі двадцять чотири) грн. 83 коп., та спричиненої моральної шкоди у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. В іншій частині відмовлено. Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 , на користь ОСОБА_9 , відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 137246 (сто тридцять сім тисяч двісті сорок шість ) грн. 56 коп., та спричиненої моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. В іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_10 , на користь держави судові витрати за проведення: авто-технічної експертизи №20-575 від 15жовтня 2020 року, які складають 1307(одна тисяча триста сім) грн., 52 коп., авто-технічної експертизи №20-576 від 15 жовтня 2020 року, які складають 1307(одна тисяча триста сім) грн., 52 коп.; транспортно-трасологічної експертизи №20-577 від 15 жовтня 2020 року, які складають 1961 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна) грн. 28 коп.; авто-технічної експертизи по дослідженню обставин ДТП №20-696 від 15 жовтня 2020 року, які складають 1307(одна тисяча триста сім) грн., 52 коп.; всього на суму 5883 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят три) 84 коп. Арешт накладений на автомобіль Nissan Navara р.н. НОМЕР_1 , автомобіль Citroen C4 р.н. НОМЕР_2 ухвалою слідчого суді Генічеського районного суду Херсонської області від 16 вересня 2020 року скасовано. Речові докази по справі:- автомобіль Nissan Navara р.н. НОМЕР_1 вважати повернутим ОСОБА_10 , автомобіль Citroen C4 р.н. НОМЕР_2 вважати повернутим ОСОБА_9 .
За вироком суду, 31 липня 2020 року біля 17:00 години ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючи автомобілем Nissan Navara р.н. НОМЕР_1 , технічний стан якого дозволяв утримувати його в обраному напрямку руху, знижувати швидкість до повної зупинки та не мав несправностей, які могли б обумовити раптовий для водія увід автомобіля в бік від заданого напрямку руху чи раптову втрату управлінням автомобілем, рухаючись по автошляху М-18 Харків-Сімферополь-Ялта в районі 484 км, на перехресті з а/д Т-2209 - В.Лепетиха-Іванівка-Генічеськ в порушенні вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 № 1306, а саме: п.п, 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; ґ) чинний страховий поліс; 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.п. 16.13. Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, не маючи права на керування транспортним засобом, допустив необачність та, здійснюючи поворот ліворуч, не надав переваги в русі автомобілю Citroen C4 р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 яка рухалась по автошляху М-18 Харків-Сімферополь-Ялта прямо в зустрічному напрямку, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів.
Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажир автомобілю Cistroen C4 р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням фрагментів, синця правої верхньої кінцівки, забитої рани чола які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи №210/Г від 12 вересня 2020 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Зазначені наслідки знаходяться в прямому причинному зв`язку з грубим порушенням вимог п.п. 16.13 Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_10 .
На вказаний вирок суду представник потерпілої подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. Просить речовий доказ автомобіль Nissan Navara р.н. НОМЕР_1 конфіскувати в дохід держави. В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні вироку врахував всі обставини, відношення ОСОБА_10 до вчиненого ним злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, але при визначені міри покарання з застосуванням ст. 75, 76 КК України належним чином не оцінив їх, як цього вимагає КК України, не звернув увагу на те що обвинувачений вину визнав формально, не мав права керування транспортним засобом, шкоду не відшкодував та призначив покарання, розмір якого надто м`якій. Вважає, що автомобіль обвинуваченому не належить не розмитнений, а тому його було необхідно конфіскувати в дохід держави.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, думку обвинуваченого, захисника та прокурора про не підтримку апеляції, цивільного позивача, представника потерпілого та потерпілого про підтримку апеляційної скарги, заслухавши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого - ОСОБА_10 у вчиненні правопорушення передбаченого за ч.1 ст. 286 КК України,за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій обґрунтовано доказами, та ніким не оспорюються, тому суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, переглядає судове рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту скарги убачається, що представник потерпілоїфактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, врахував характер і ступень тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, визнав вину, згоден погашати спричинену шкоду, думку прокурора та потерпілих. Пом`якшуючими обставинами відповідно до ст. 66 КК України при призначенні покарання ОСОБА_10 суд визнав щире каяття, визнання своєї вини в повному обсязі, перебування на утриманні неповнолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання саме у виді 2 років обмеження волі у межах санкції ч.1 ст.286 КК України та можливість звільнити обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, саме з іспитовим строком 1 рік, врахувавши особливості застосування цієї норми Закону, без позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки такого права обвинувачений не має. Вимоги про призначення більш суворого покарання шляхом зміни вироку суду не ґрунтуються на вимогах ст. 407,408 КПК України.

Щодо посилання представника потерпілого в апеляційній скарзі на те, що автомобіль обвинуваченому не належить, не розмитнений і його необхідно конфіскувати в дохід держави є безпідставними і не гуртуються на доказах та на законі.
Колегія суддів погоджується із цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_10 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути кримінальне провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, Суд не встановив.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, п.1 ч. 1 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 25 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)