Провадження №1-кп/369/1404/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.02.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі :
головуючої судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Київської обласної прокуратури про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та клопотання захисника ОСОБА_8 про забезпечення надання медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001153 від 18 червня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Дігтярі Срібнянського району Чернігівської області, який має вищу освіту, працює на посаді голови Федерація сприяння розвитку спорту та рукопашного бою в Україні, не одружений, зі слів має на утриманні неповнолітніх дітей 2006 та 2014 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Талалаївка Талалаївського району Чернігівської області, який має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У підготовчому судовому засіданні судом розглянуті клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», які прокурор мотивував тим, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні, зокрема особливо тяжкого злочину з мірою передбаченого покарання у виді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна, вважає, що існують ризики того, що останні можуть вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності з урахуванням тяжкості покарання; незаконного впливу на свідків, потерпілих у даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні відмовилися висловити свою позицію щодо вищевказаних клопотань прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які залучені до участі в судовому засіданні на підставі доручень Київського обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 09.02.2022 року, в судовому засіданні також відмовились висловити свою позицію щодо клопотань прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою з підстав того, що позиція самими обвинуваченими не висловлена, крім того, захисник ОСОБА_5 зазначила, що захисник обвинувачених за договором ОСОБА_8 , з яким позиція узгоджена під час телефонної розмови, не зміг бути присутнім в судовому засіданні з поважних причин, тому просив провести судове засідання в режимі відеоконференції.

Суд, вивчивши клопотання прокурора, наявні матеріали, вислухавши доводи прокурора в судовому засіданні щодо обґрунтованості клопотань, дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

В обґрунтування клопотань про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив про необхідність уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та з урахуванням ступеня тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів та обізнаності обвинувачених щодо місць роботи та проживання свідків і потерпілих.

Суд, вивчивши доводи клопотання, дійшов висновку, про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою кожному з обвинувачених, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки встановлено, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні зокрема й особливо тяжких злочинів, не одружені, обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працює, та зважаючи на ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме: існує необхідність запобігти спробам кожного з обвинувачених переховуватися від суду, вичинити інше кримінальне правопорушення, а також запобігти існуванню ризику впливу на потерпілих та свідків, які на даний час не допитані в даному кримінальному провадженні. Таким чином, у цій конкретній справі вказані обставини виправдовують обмеження права обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувати на волі, в матеріалах провадження відсутні достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне.

Суд вважає, що лише такий запобіжний захід, який хоча і є винятковим, проте, враховуючи заявлені у справі ризики, передбачені статтею 177 КПК України, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд виходить у тому числі з тих обставин, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються кожний з обвинувачених, мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, за встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть у цій конкретній справі, забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , процесуальних обов`язків, які випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Суд також бере до уваги той факт, що кожний з обвинувачених, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України не є особами, до яких не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім цього, суд враховує підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України та не визначає обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розмір застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Крім того, 28.01.2022 захисник ОСОБА_8 до суду подав клопотання про забезпечення надання медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 , в якому вказував на порушення права останнього на отримання належної та необхідної медичної допомоги під час перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

В поданому клопотанні адвокат ОСОБА_8 просив зобов`язати уповноважену особу ДУ «Київський слідчий ізолятор» Київської міської медичної частини ЦОЗ ДКВС, начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області та уповноважену особу Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції забезпечити невідкладне медичне обстеження ОСОБА_7 в умовах стаціонарного відділення КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої допомоги» та лікування згідно з медичним призначенням за результатами обстеження.

В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2021 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначено, що 19.01.2022 року ОСОБА_7 маючі чисельні травми голови, грудної клітини, ребер, був доставлений до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». За повідомленням реєстратури КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ОСОБА_7 19.01.2022 року був виписаний з медичного закладу та вивезений конвоєм з лікарні. Відповідно до клопотання з огляду на локалізацію та тяжкість отриманих в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» травм, ОСОБА_7 на даний час потребує медичної допомоги та відповідного лікування, але станом на 28.01.2022 року ОСОБА_7 продовжує перебувати у загальній камері ДУ «Київський слідчий ізолятор». Разом з тим, захисник вказує на те, що листом філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області від 25.01.2022 року повідомлено, що у ОСОБА_7 встановлено медичні діагнози. Рекомендовано знеболююча та протизапальна терапія. З огляду на вказане захисник вважає, що ОСОБА_7 об`єктивно не отримує належної та необхідної медичної допомоги під час перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор», крім того, вказував на те, що належне медичне обстеження та надання медичної допомоги можливе лише у КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», оскільки лише вказаний медичний заклад спеціалізується на діагностуванні та лікуванні різного роду травм, разом з тим, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» та філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області неможливо забезпечити належне медичне обстеження через відсутність належного медичного обладнання та ліків.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 підтримали вимоги клопотання та просила його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні на пропозицію головуючого не висловив свою позицію щодо клопотання.

Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши зміст поданого клопотання, матеріали, надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2021 року відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На теперішній час останній утримується в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

З доданого до клопотання захисника ОСОБА_8 листа філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області від 25.01.2022 року встановлено, що у ОСОБА_7 встановлено медичні діагнози та рекомендовано знеболююча та протизапальна терапія. 21.01.2022 оглянутий лікарем-терапевтом Київської міської медичної частини, встановлено діагноз, рекомендована консультація лікаря-невропатолога. 21.01.2022 консультований лікарем-невропатологом, встановлено діагноз та призначено лікування: вестібо (рекомендовано для передачі родичами), ібупрофен (виданий на руки). Стан здоров`я ОСОБА_7 на даний час задовільний.

Отже, встановлено, що філією ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області вживалися заходи щодо медичного обстеження ОСОБА_7 .

Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 Конституції України забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покарання, вдаватись до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

В рішенні Європейського суду з прав людини справа «Ошурко проти України» суд посилався на основоположні принципи, які він встановив у своїй практиці стосовно нагляду за особою, яку позбавлено свободи. Згідно з практикою Суду, порушення статті 3 Конвенції не може мати місце лише в зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи, проте таке порушення може бути у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги (рішення у справі «Мельник проти України»).

Надання особам, узятим під варту медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104.

Згідно з п. 2.3 вищевказаного Порядку медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

З урахуванням доводів, викладених у клопотанні захисника ОСОБА_8 , вищевказаних норм права, практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про задоволення клопотання частково та необхідність зобов`язання адміністрації ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області забезпечити проведення невідкладного медичного обстеження ОСОБА_7 , з урахуванням скарг на стан його здоров`я, в тому числі, із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 року №239/5/104, та надати необхідну медичну допомогу і провести лікування згідно з медичним призначенням за результатами обстеження. В задоволенні решти вимог клопотання необхідно відмовити з підстав необґрунтованості.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177-178, 183, 182, 194, 196, 206, 314-316 КПК України, суд, -

ухвалив:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», до 09 квітня 2022 року включно.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити. Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», до 09 квітня 2022 року включно.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про забезпечення надання медичної допомоги обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в м. Києві та Київської області забезпечити проведення невідкладного медичного обстеження ОСОБА_7 , з урахуванням скарг на стан його здоров`я, в тому числі, із залученням лікарів закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, та надати необхідну медичну допомогу і провести лікування згідно з медичним призначенням за результатами обстеження.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1