Справа № 635/485/22
Провадження по справі №1-кп/635/778/2022
У Х В А Л А

28 січня 2022 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України,-
В С Т А Н ОВ И В:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.
Прокурор ОСОБА_2 в підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.
Обвинувальний акт складений у відповідності до вимог ст.ст. 291, 292 КПК України.

Підстав для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України, судом не встановлено.

Клопотання від обвинуваченого ОСОБА_4 щодо здійснення кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів не надійшло.

Крім того, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб. В обґрунтування клопотання зазначив, що на даний час є достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчините інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. Так, за вчинений ОСОБА_4 злочин передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_4 злочину, відсутність міцних соціальних зв`язків з державою та суспільством, це може стати підґрунтям для переховування останнього від суду з метою уникнення покарання, пов`язаного з позбавленням волі. Крім того, ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз 19 червня 2019 року Червонозаводським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, обвинувачений ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, що свідчить про наявність можливості вчинення нових кримінальних правопорушень, зокрема корисливих. Прокурор зазначив, що після обрання на стадії досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого змінилась правова кваліфікація діяння, у якому обвинувачується останній, з ч.3 ст. 309 КК України на ч.3 ст.307 КК України, яка передбачає більш тяжке покарання, а тому наявні підстави для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, просив продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позицію обвинуваченого, заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що доводи, на які посилається прокурор не є визначальними для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначила, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, мешкає разом з матір`ю, а також з бабусею та дідусем, які є особами похилого віку та в силу ряду хвороб потребують стороннього догляду. Крім цього, ОСОБА_4 також має ряд захворювань, не придатний до військової служби, постійно проходить лікування. При обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на стадії досудового розслідування були враховані усі ризики, на які посилається прокурор. При цьому, обвинувачений жодного разу не порушував умови запобіжного заходу, з`являвся за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду. Крім цього, ОСОБА_4 не має закордонного паспорту, що унеможливлює його виїзд за межі держави з метою переховування від суду.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ,який був продовжений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року.
Строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під домашнім арештом спливає 28 січня 2022 року.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу або продовження його застосування суддя, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

У розумінні положень п. 4 ч. 1 ст. 184, п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України доведення обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, покладається саме на прокурора.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24липня 2003 року у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 року у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, який класифікується як особливо тяжкий злочин, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна, враховує характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зміст пред`явленого обвинувачення, згідно якого вбачається, що ОСОБА_4 вчинив дії, спрямовані на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту в особливо великих розмірах, та вважає, що вказані обставини в сукупності вказують на підвищену суспільну небезпечність як самого діяння так і особи обвинуваченого.
При цьому, надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого, у сукупності із тяжкістю покарання є об`єктивні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України, продовжує існувати.
Оцінюючи ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд бере до уваги особу обвинуваченого, який не працює, законних джерел заробітку не має, раніше судимий 19 червня 2019 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України. Вказані обставини об`єктивно свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення правопорушень та наявність ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Водночас, стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання доведеним ризикам, враховуючи, тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_4 в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, а також з огляду на дотримання обвинуваченим умов застосованого до нього раніше обраного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, суд зазначає, що суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відтак, суд приходить до висновку, що винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваного, обвинуваченого залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого суд вважає наявними підстави для застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово без дозволу суду залишати житло за місцем постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на два місяці до 28 березня 2022 року, з покладенням відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України на обвинуваченого обов`язків: прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням вказаних обов`язків, буде співмірним з існуючими ризиками, відповідатиме особі обвинуваченого та буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 197, 199, ст.ст. 314 317 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України у відкритому судовому засіданні на 03 лютого 2022 року на 13 годину 00 хвилин.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.
У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на два місяці до 28 березня 2022 року.

Зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період часу дії вказаної ухвали:
-прибувати до суду за кожною вимогою;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвалу направити для виконання до відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Встановити строк дії ухвали в частині застосування домашнього арешту до 28 березня 2022 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала в частині застосування домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1