ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу
у виді тримання під вартою обвинуваченого

20 грудня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартоюОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

встановив:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження № №0004851 від 04.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
Прокурор подала клопотання, в якому просила продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в обґрунтування якого прокурор зазначила, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 не зникли та існувати не перестали. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 перебував у розшуку та не має міцних соціальних зв`язків та просила визначити розмір застави у виді 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити відносно обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або зменшити розмір застави.
Заслухавши думку учасників судового провадження щодо клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, суд приходить до наступних висновків.
За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.
Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).
При вирішенні питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, за які передбачено покарання у тому числі у виді позбавлення волі на строк до десяти років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; те, що він має зареєстроване місце проживання, та не мав до затримання постійного місця роботи, перебував у розшуку та не має міцних соціальних зв`язків.
Зазначені обставини свідчать про існування ризиків можливого переховування обвинуваченого від суду та продовження ним злочинної діяльності, та які є доведеними прокурором.
Крім того, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені ще не розпочатий, у зв`язку з чим судом згідно із засадою безпосередності дослідження показань, встановленої ст.23 КПК України, не допитаний сам обвинувачений та свідки.
Таким чином, вказані обставини свідчать, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є підстави вважати, що на даний час обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховатися від суду та продовжити свою злочинну діяльність, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.
Вищезазначені обставини кримінального провадження свідчать про те, що на даній стадії кримінального провадження справжній інтерес суспільства у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб та інтересів правосуддя, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_5 на свободу.
Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_5 та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_5 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.
Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Прокурор в поданому суду клопотанні просила визначити обвинуваченому такий розмір застави, який би забезпечив його належну процесуальну поведінку, а саме у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який за переконанням суду буде непомірним для обвинуваченого.
При визначенні розміру застави, суд керується вимогами ч.4, п.1 ч.5 ст.182 КПК України.

Суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, враховуючи майновий стан обвинуваченого, який офіційно не працює, але за його твердженням має постійне місце проживання, чого не було спростовано прокурором, суд вважає за необхідне залишити заставу, у розмірі 45 (сорок п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеному ухвалою від 25.10.2021 року,який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, тому приходжу до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.331, 370, 376 КПК України, суд, -
постановив:
Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 відкласти.

Клопотання прокурора задовольнити частково, продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 лютого 2022 року.
Альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначений ухвалою від 25.10.2021 року розмірі 45 (сорок п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 102150 (сто дві тисячі сто п`ятдесят) гривень обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін.
Строк дії ухвали про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на нього обов`язків, в разі внесення визначеної судом суми застави, становить до 17 лютого 2022 року, включно.
Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 23 грудня 2021 року о 10:15 год. в залі судового засідання Приморського районного суду м. Одеси №106.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/1986/21
Номер провадження № 1-кп/ 522/630/21
Головуючий суддя ОСОБА_1