Номер провадження: 11-сс/813/1505/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єлизаветівка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України у кримінальному провадженні №0000784 від 20.04.2021року,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 , та продовжено відносно ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 29.10.2021 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, встановлені ухвалою слідчого судді про обрання відносно підозрюваного даного запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного, вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою з наступних підстав:

- слідчий суддя, в порушення вимог ч.4 ст.199 КПК України, розглянув клопотання слідчого та продовжив строк тримання під вартою після закінчення дії попередньої ухвали;

- підозра є необґрунтованою, оскільки в зазначені у повідомленні про підозру дати ймовірного скоєння злочину, підозрюваний ОСОБА_8 знаходився на своєму робочому місці;

- ризики, заявлені слідчим у клопотанні необґрунтовані та не підтверджені;

- суд перейшов на сторону обвинувачення та не приділив уваги доказам сторони захисту щодо непричетності підозрюваного до інкримінованого йому злочину.

Крім того, адвокат зазначає, що Київський районний суд м. Одеси не є судом, встановленим ч.2 ст.199 КПК України, оскільки орган досудового розслідування у даному кримінальному провадженні розташований у Приморському районі м. Одеси.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.3,4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені слідчого СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000784 від 20.04.2021року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України.
У межах даного кримінального провадження 29.04.2021 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченому ч.4 ст.153 КК України.

29.04.2021 року слідчим суддею Київського районного суду міста Одеси підозрюваному ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.06.2021 року.

25.06.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси підозрюваному ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою до 23.08.2021 року.

19.08.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси підозрюваному ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою до 28.09.2021 року.

20.09.2021 року ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України.

27.09.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси продовжено строк досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження до 29.10.2021 року.
При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Твердження апеляційної скарги захисника стосовно того, що підозра, висунута ОСОБА_8 є необґрунтованою, на думку апеляційного суду, не узгоджуються із нормами закону та фактичними обставинами, з огляду на таке.
Підозра це процесуальне рішення прокурора, слідчого (за погодженням з прокурором), яке ґрунтується на зібраних під час досудового розслідування доказах та в якому формується припущення про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення, з повідомленням про це такій особі та роз`ясненням її прав та обов`язків відповідно до чинного законодавства.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, однією з підстав є саме обґрунтованість підозри у вчиненні особою злочину, яка, власне, випливає зі змісту процесуального рішення повідомлення про підозру. Звертаючись до практики ЄСПЛ, зокрема, в рішеннях «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy), «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану» (Ilgar Mammadov v. Azerbaijan), «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), зазначається, що наявність «обґрунтованої підозри» передбачає існування фактів та інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ця особа могла вчинити злочин. Факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як такі, що обґрунтовують засудження особи, тобто мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він у період часу з 2018 року по 05.04.2021 року, попираючи норми моралі, встановлені в суспільстві та правові засади українського законодавства, перебуваючи з ОСОБА_11 , 2009 року народження, та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не досягли чотирнадцяти років, у сімейних відносинах, свідомо використовуючи довіру, авторитет та вплив на малолітніх осіб, особливо вразливу щодо них ситуацію неспроможності чинити опір та залежного становища, вчинив ряд статевих злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості стосовно останніх.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема заявою ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення від 20.04.2021 року, поясненнями ОСОБА_14 від 20.04.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 20.04.2021 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 21.04.2021 року, протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_14 від 20.04.2021 року, та іншими матеріалами клопотання в сукупності.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у день скоєння злочину щодо ОСОБА_11 у ОСОБА_8 було алібі, оскільки згідно повідомлення про нову підозру від 20.09.2021 року, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні неодноразових статевих злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості стосовно малолітніх ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у період часу з 2018 року по 05.04.2021 року.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідчий суддя лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення злочину, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
З огляду на вказані вище обставини апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри та про можливу причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України.
Крім того, слід зазначити, що стаття 279 КПК України передбачає, що в разі виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 КПК України.
Такими підставами для зміни повідомлення про підозру є: непідтвердження будь-якої події злочину, що інкримінується підозрюваному; відсутність в діяннях особи складу злочину; недоведеність участі підозрюваного у вчиненні одного або декількох злочинів з числа тих, що ставляться йому в вину у повідомленні про підозру; непідтвердження обставин, що обтяжують відповідальність; встановлення обставин, що змінюють оцінку і кваліфікацію вчинку (замах, закінчений злочин, повторність, продовжуваний злочин); встановлення обставин, що тягнуть зміну оцінки ступеню співучасті підозрюваного в злочині (або деяких з них), в тому числі закриття кримінального провадження з реабілітуючих підстав відносно інших осіб; встановлення обставин, що пом`якшують відповідальність; наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення підозрюваним злочину, що не інкримінувався йому раніше.
Також апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя, в порушення вимог ч.4 ст.199 КПК України, розглянув клопотання слідчого та продовжив строк тримання під вартою після закінчення дії попередньої ухвали з таких підстав.
Як вже було зазначено, 19.08.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси підозрюваному ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою до 28.09.2021 року.

Відповідно до ч.3 ст.115 КПК України, при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала від 28.09.2021 року постановлена до закінчення строку дії попередньої ухвали, а тому порушення ч.4 ст.199 КПК України апеляційним судом не встановлено.

Не погоджуючись із доводами захисників про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, один з яких (за ч.4 ст.152КК України) є особливо тяжким та карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, слідчий суддя обґрунтовано вважав, що продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді що продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може на них впливати з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочинів, адже жоден з потерпілих та свідків безпосередньо судом допитаний не був, а показання, що надавалися на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч.4 ст.95 КПК України.
Таким чином, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.
Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризиків незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також особу підозрюваного, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.
Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що Київський районний суд м. Одеси не є судом, встановленим ч.2 ст.199 КПК України, оскільки юридична адреса органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, яким є Головне управління Національної поліції в Одеській області, структурним підрозділом якого є слідче управління, є м. Одеса, вул. Акадуміка Філатова, будинок 15-А, що територіально відноситься до Київського району м. Одеси, а тому клопотання розглянуто судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно продовжити застосуваний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.
Керуючись ст. 177, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.152, ч.3 ст.153 КК України у кримінальному провадженні № 0000784 від 20.04.2021 року - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4