Дата документу 16.08.2021 Справа № 937/4537/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/4537/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1022/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Донецьким апеляційним судом,
обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Донецьким апеляційним судом,
представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 в режимі відеоконференції з Донецьким апеляційним судом

розглянула 16 серпня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2021 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, з середньотехнічною освітою, працюючого водієм ФОП ОСОБА_11 , не одруженого, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини :

28 лютого 2020 приблизно о 20 годині 20 хвилин водій ОСОБА_8 керував автомобілем Skoda Octavia реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в технічно справному стані та рухався по проїзній частині об`їзної дороги м. Мелітополь в Мелітопольському районі Запорізької області, рухався з боку автодороги М-18 Харків-Сімферополь в напрямку автодороги М-14 Одеса Мелітополь - Новоазовськ.
На шляху прямування водій ОСОБА_8 , ігноруючи дорожній знак 5.52 «Попередній покажчик напрямку» ПДР України, який він об`єктивно міг бачити, маючи технічну можливість уникнути ДТП, не урахував дорожню обстановку, не зменшив швидкість свого руху перед перехрестям об`їзної дороги м. Мелітополь та автодорогою М-14 Одеса Мелітополь Новоазовськ, на якому напрямок його руху змінюється вліво чи вправо, виїхав на вказане перехрестя, пересік його та допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини прямо, в поле.
В результаті ДТП пасажиру автомобіля Skoda Octavia реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , яка сиділа на задньому пасажирському сидінні біля правої задньої двері, були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.
Своїми діями ОСОБА_8 порушив п.п. 12.2, 12.3 та розділ 33 (дорожній знак 5.52 «Попередній покажчик напрямку») Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;»
12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;»
33. «Дорожні знаки: 5.52 «Попередній покажчик напрямку».
Порушення п. 12.3 ПДР України, вчинене водієм ОСОБА_8 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.
Згідно висновку судової медичної експертизи № 124-М від 23.04.2020 у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження: хребетно-спинномозкова травма з порушенням функції спинного мозку у вигляді нижнього глибокого парапарезу до плегії в дистальних відділах, що супроводжується вертеброгенною білатеральною люмбоішалгією (компресійний перелом тіла 1-го поперекового хребця 1ст., компресійно-осколковий переломом тіла 2-го поперекового хребця 2 ст. з розвитком абсолютного стенозу хребетного каналу до 5 мм зі стисненням елементів спинного мозку за рахунок зміщення назад дорзального відламку тіла 2-го поперекового хребця, горизонтальний розрив диску між 1-м та 2-м поперековими хребцями, забій на рівні конусу спинного мозку); забійна рана носу, що лікувалася хірургічно.
Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_9 кваліфікуються наступним чином:
- хребетно-спинномозкова травма з порушенням функції спинного мозку як тяжкі небезпечні для життя;
- рана носу, що лікувалась хірургічно як легкі, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2021 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК Українита йому призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки та поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень.
В задоволені позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , Акціонерного товариства страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 142933,67 грн. (сто сорок дві тисячі дев`ятсот тридцять три гривні 67 коп.) відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на проведення судово-медичної експертизи № 124 від 23.04.2020 року на користь Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР в розмірі 749 (сімсот сорок дев`ять) гривень 70 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортних засобів №19-82 від 10.04.2020 року на користь держави в особі Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Запорізькій області в розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод» №19-110 від 26.05.2020 року на користь держави в особі Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Запорізькій області в розмірі 2615 (дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 20 копійок.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вважає, що вирок підлягає зміні в частині цивільного позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що під час розгляду справи обвинувачений чітко і розбірливо повідомив суду, що за час досудового слідства він відшкодував потерпілій 93440,00 гривень саме моральної шкоди, оскільки матеріальна шкода підлягає відшкодуванню ПрАТ «Страхова група «ТАС». Обвинуваченим під час судового розгляду справи було частково визнано позовні вимоги в частині моральної шкоди у розмірі 107066,33 гривень, з яких ОСОБА_8 ще на досудовому слідстві добровільно сплатив потерпілій 93 440,00 грн. моральної шкоди, і ще 7146,68 грн. підлягало стягненню з ПрАТ «Страхова група «ТАС», тобто з самого ОСОБА_8 необхідно було стягнути за моральну шкоду залишок у сумі 6479,65 грн. Ця правова позиція обвинуваченого разом із розрахунком та обґрунтуванням правовою позицією Верховного Суду була ретельно викладена у відзиві на позовну заяву, який разом з додатками було досліджено в судовому засіданні, але чомусь взагалі не було врахована під час винесення вироку.

Крім того, суд першої інстанції під час визначення розміру моральної шкоди взагалі не врахував обставин, які мають істотне значення у цій справі. Злочин було скоєно з необережності. Обвинувачений був тверезий, не порушував швидкісний режим, не маневрував, а лише не встиг зорієнтуватися на незнайомій ділянці дороги і проїхав прямо на Т-образному перехресті, заїхавши у поле. Він добровільно відшкодував потерпілій ще на стадії досудового слідства моральну шкоду у розмірі 93440,00 грн., оскільки матеріальна шкода підлягає стягненню виключно зі страхової компанії.

Окремо звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що під час ухвалення вироку також не було враховано майновий стан обвинуваченого. Обвинувачений працює звичайним водієм за мінімальну заробітну плату, має на утримання двох непрацездатних батьків, один з яких хворий на рак і потребує особливого догляду та постійних додаткових матеріальних витрат на лікування. Саме тому стягнення пів мільйона гривень з обвинуваченого поставить його родину у скрутне матеріальне становище.

Позовні вимоги до обвинуваченого ОСОБА_8 в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягали задоволенню у повному обсязі, оскільки обов`язок по відшкодуванню матеріальної шкоди в межах страхового ліміту покладається виключно на АТ «Страхова група «ТАС».

Таким чином, суд першої інстанції, визначаючи загальний розмір моральної шкоди у 500000 гривень зобов`язаний був принаймні відрахувати від них 93440 грн. моральної шкоди, які вже були сплачені ОСОБА_8 потерпілій, а також відрахувати 7146,68 грн., які відшкодовує страховик, але чомусь не зробив цього, порушивши права обвинуваченого на справедливий суд, право на який передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Просить вирок суду змінити в частині цивільного позову, стягнути з «АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 142933,67 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, стягнути з «АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_9 7146,68 грн. на відшкодування моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_8 6479,65 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

В апеляційній скарзі потерпіла вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині цивільного позову.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи їй у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_8 та з Акціонерного товариства страхова група «ТАС» на її користь матеріальної шкоди в сумі 142933, 67 грн, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Між обвинуваченим та страховою компанією ПАТ «Страхова група «ТАС» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик. Він є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Звертає увагу суду, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим. А тому висновки суду першої інстанції про те, що вона повинна була звернутися із заявою про відшкодування шкоди до страхової компанії не узгоджується з позицією Верховного суду та такі висновки зроблені з порушенням норм процесуального права.

Просить вирок суду в частині відмови у задоволенні цивільного позову скасувати, постановити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_8 та з Акціонерного товариства страхова група «ТАС» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 142933,67 гривень.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу та заперечували стосовно доводів та вимог апеляційної скарги потерпілої.

Прокурор у судовому засіданні просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч.3 ст.349 КПК України, кримінально-правової оцінки його дій за ч.2 ст.286 КК України та призначене судом покарання відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє, оскільки законність та обґрунтованість вироку у цій частині захисником та потерпілою не оскаржуються.

Разом з тим, доводи апелянтів в частині вирішеного цивільного позову заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_8 було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 у виді тяжких тілесних ушкоджень. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_8 , а саме вчиненням ним ДТП. Представником потерпілої ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 та до АТ «Страхова Група «ТАС», як до страхової компанії, з якою у обвинуваченого ОСОБА_8 було укладено договір «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник потерпілої просив суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 та з АТ «Страхова Група «ТАС» на користь потерпілої матеріальну шкоду в розмірі 142933,67 гривень, з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 500000 гривень. Під час судового розгляду суд частково задовольнив позов та стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 500000 гривень, в задоволені позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_8 , АТ «Страхова Група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 142933,67 гривень відмовив у зв`язку з тим, що позивач не звернулась до АТ «Страхова Група «ТАС» для отримання грошового відшкодування в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого, питання про виплату страхового відшкодування СК не розглядалось.

Судова колегія, з огляду на викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року правовий висновок (справа 465/4621/16-к) та одну з останніх позицій колегії суддів Верховного Суду від 31 березня 2021 року (справа 297/2187/19), висловлює незгоду із висновками суду першої інстанції.

Так, слід констатувати, що між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_8 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. В той же час, між обвинуваченим та страховою компанією АТ «Страхова група «ТАС» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхові відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Колегія суддів вважає, що положенням частини 1 статті 128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, передбачена можливість пред`явлення цивільного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), як це має місце у випадку з АТ «Страхова група «ТАС».

В контексті частини 1 статті 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, може бути в даній справі АТ «Страхова група «ТАС», яка у випадках, передбачених статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виступає тією юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому, одна з яких передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Отже, у межах кримінального провадження за ст.286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування.

В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Потерпіла особа не зобов`язана звертатись до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Так, між обвинуваченим ОСОБА_8 та АТ «Страхова Група «ТАС» було укладено договір «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до наявної в матеріалах справи копії цього договору встановлена страхова сума за шкоду, спричинену життю і здоров`ю потерпілого в розмірі 260000 гривень. В цивільному позові потерпіла просила стягнути з обвинуваченого та з АТ «Страхова Група «ТАС» матеріальну шкоду в розмірі 142933,67 гривень, понесені нею у зв`язку з витратами на лікування. В даному випадку розмір заявленої потерпілою матеріальної шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика в розмірі 260 000 гривень за шкоду, спричинену життю і здоров`ю потерпілого.

Між тим зазначений договір взагалі не оцінювався на предмет наявності підстав для відшкодування матеріальної шкоди.

Не надано судом аналізу і доданим представником потерпілої документам щодо витрат на лікування ОСОБА_9 , зокрема і у співставленні призначеного лікування з реально понесеними витратами.

Стосовно вирішення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Стягуючи моральну шкоду з ОСОБА_8 , суд першої інстанції такий підхід не проаналізував в контексті вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заслуговують на увагу і доводи сторони захисту стосовно відсутності обґрунтування стягнення моральної шкоди у повному розмірі заявленої потерпілою суми 500 000 гривень.

Звертаючись до обґрунтування суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди, слід відмітити лише констатацію про врахування характеру і обсягу страждань, тощо без будь-якого аргументування, що вочевидь не вказує на дотримання принципу обґрунтованості та вмотивованості судового рішення в даній частині.

Одночасно слід відмітити, що за доводами апеляційної скарги сторони захисту місцевим судом, при стягненні з ОСОБА_8 на користь потерпілої моральної шкоди у повному обсязі заявленої суми, не була відрахована сплачена обвинуваченим на стадії досудового розслідування сума 93440 гривень.

При цьому, за змістом апеляційної скарги сторони захисту, сплачена сума у вигляді 93440 гривень визначалась для погашення моральної шкоди.

Між тим, згідно вироку в частині показань обвинуваченого, які не оспорюються сторонами, ОСОБА_8 зазначав про добровільну сплату даної суми в рахунок погашення матеріальної шкоди.

Навіть за не оспорюваних представником потерпілої обставин сплати вказаної суми, залишилося місцевим судом не з`ясованим призначення даного платежу. Сторони не посилаються з цього приводу на матеріали кримінального провадження, відповідних клопотань не заявляють.

Сама потерпіла судом першої інстанції не допитувалась, зазначене питання не уточнювалося, будь-яке документальне підтвердження даного факту, зокрема розписка не досліджувалися.

Перевірки доводів сторони захисту про часткове відшкодування ОСОБА_8 певного виду шкоди має значення задля правильного розв`язання цивільного позову.

Наведені обставини вказують на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що згідно ст. 409 КПК України, є підставами для скасування судового рішення в частині вирішення цивільного позову.

Слід зауважити, що не з`ясування обставин, які мають значення для ухвалення законного, обґрунтованого судового рішення та перешкодили суду ухвалити в даній частині рішення з дотриманням вимог ст. 374 КПК України та, одночасно відсутність клопотань про дослідження доказів, з метою дотримання засад законності, забезпечення змагальності сторін кримінального провадження, що гарантуються ст.7 КПК України, позбавляють апеляційну інстанцію прийняти рішення по суті заявленого цивільного позову, що є підставою для призначення в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Наведений висновок обумовлює часткове задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2021 року відносно ОСОБА_8 , визнаного винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а в частині скасування вироку стосовно вирішення цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4