Дата документу 09.09.2021 Справа № 324/161/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/161/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1530/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню-спеціальну освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, перебуває на військовій службі за контрактом на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований за та мешкає за адресою; АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.146 КК України

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відео конференції EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 жовтня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що колегія суддів дійшла висновку про наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи.
Той факт, що дане кримінальне провадження розглядається більше 3 років, а обвинувачений ОСОБА_6 знаходиться під вартою вже майже 4 роки, зобов`язує суд переглянути підстави, з яких до обвинуваченого був застосований даний запобіжний захід, з урахуванням часу, який минув.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки з дружиною та двома неповнолітніми доньками. До затримання проходив військову службу за контрактом, де характеризувався виключно позитивно та до теперішнього часу не звільнений, ще раніше виконував свій громадянський обов`язок по захисту Вітчизни та був демобілізований у зв`язку з пораненням. ОСОБА_6 страждає на ряд серйозних захворювань, в умовах тримання під вартою належної медичної допомоги йому не надано. Доказів ухилення обвинуваченим від досудового розслідування та суду, вчинення тиску на свідків чи потерпілих, іншого обвинуваченого, вчинення інших кримінальних правопорушень, або хоча б замаху на такі дії, так само як й доказів існування вірогідності таких діянь з боку обвинуваченого, прокурором раніше надано не було.
За таких обставин (за відсутності ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України) тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 є таким, що порушує його право на свободу та особисту недоторканість, гарантовану ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ухвалою суду, на розгляді Куйбишевського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою суду від 09 червня 2021 року продовжено до 07 серпня 2021 року (включно).

У зв`язку з неможливістю розгляду справи 03 серпня 2021 року виникла необхідність відкласти розгляд справи на 15 вересня 2021 року.

Прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 раніше застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що у кримінальному провадженні існують та не зникли ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, уникнути яких буде неможливо у разі застосування іншого запобіжного заходу, і які були підставою для обрання обвинуваченому вказаного запобіжного заходу.

Такими ризиками на думку прокурора є можливість переховуватись від суду враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому злочинах, ризик ухилення від виконання обов`язків обвинуваченого враховуючи відсутність у нього місця проживання у Запорізькій області, ризик впливу на іншого обвинуваченого, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Представники потерпілих та потерпілий ОСОБА_10 погодились з думкою прокурора щодо необхідності продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 своєї позиції щодо даного питання не висловив.

Захисник ОСОБА_8 заперечувала проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження ризиків, на які посилається прокурор, просила змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_11 посилаючись на недоведеність ризиків та вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, відсутність судимостей та стан здоров`я останнього, також просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані доводи сторони захисту, думка прокурора, представників потерпілих та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.146 КК України, які є особливо тяжким та тяжким злочинами.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик незаконного впливу на іншого обвинуваченого, потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження. Обвинувачений ОСОБА_6 проживає в іншій області, згідно з обвинувальним актом, злочини, в яких обвинувачується, зокрема, ОСОБА_6 , вчинялися у присутності іншого обвинуваченого, потерпілого та свідків, на час постановлення оскаржуваної ухвали обвинувачені ще не допитувались.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання.
Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".
Аналогічна позиція викладена у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.
Отже, висновок суду першої інстанції не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
З урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості покарання, що останньому загрожує у разі визнання його винуватим у вказаних правопорушеннях, а також відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження сторони захисту про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними, суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної ухвали.

Посилання сторони захисту на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.
Доводи, зазначені в апеляційній скарзі, про те, що судом першої інстанції не в повній мірі обґрунтована неможливість застосування інших запобіжних заходів, є безпідставними.
При апеляційному розгляді з`ясовано, що судовий розгляд не звершений з об`єктивних причин.
Те, що обвинувачений має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки з дружиною та двома неповнолітніми доньками, раніше не судимий, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки з підстав, зазначених вище, суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.
Те, що ОСОБА_6 до затримання проходив військову службу за контрактом, де характеризувався виключно позитивно та до теперішнього часу не звільнений, раніше виконував свій громадянський обов`язок по захисту Вітчизни та був демобілізований у зв`язку з пораненням (на що звертає увагу сторона захисту), також істотно не зменшує встановлених ризиків, оскільки вказані обставини існували і на час вчинення кримінальних правопорушень, у якому обвинувачується ОСОБА_6 .
Більш того, твердження захисника про те, що ОСОБА_6 характеризується виключно позитивно, суперечить наданим суду матеріалам, у яких міститься службова характеристика стосовно ОСОБА_6 , згідно з якою останній характеризується негативно - за характером неспокійний, на зауваження з боку керівників не реагує тощо (а.с.46).
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.
Отже, на цей час не вбачається підстав для вжиття апеляційним судом заходів реагування, передбачених ст.206 КПК України.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.
Отже, підстав для задоволення поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2021 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 01 жовтня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4