ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/73/20 Номер провадження 11-кп/814/571/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000397 від 29.11.2019 за апеляційними скаргами прокурора Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_9 та в її інтересах захисника ОСОБА_11 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.02.2021 відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, на утриманні має малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої: АДРЕСА_2 ,
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково, та стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_9 на її користь 17 742 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та 200 000 грн. моральної шкоди.
Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, 29 листопада 2019 року ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, у орендованому будинку, за адресою АДРЕСА_2 , з 9 год. ранку розпивала спиртні напої разом із своїм чоловіком ОСОБА_13 .

У ході розпивання спиртних напоїв, між ОСОБА_9 та її чоловіком ОСОБА_13 на грунті особистих неприязних відносин, розпочалася сварка, під час якої останній, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно наніс своїй дружині ОСОБА_9 не менше сімнадцяти ударів кулаками рук, ногами та дерев`яною битою в обличчя, по тулубу та кінцівках, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Цього ж дня, приблизно о 15 годині, під час продовження сварки, ОСОБА_9 знаходячись у приміщенні спальні будинку, скориставшись тим, що її чоловік ОСОБА_13 знаходився спиною до неї, взяла дерев`яну биту, яка має загальну довжину 65,5 см., із діаметром у середній частині 14,1 см. та нанесла нею, із великою силою, не менше 9 ударів, по спині та шиї свого чоловіка ОСОБА_13 , в область лівої та правої лопаток, ребер зліва та основи шиї, внаслідок чого останній упав на підлогу.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 , переслідуючи мету позбавлення життя іншої людини, взявши обома руками господарську сокиру, пластмасове топорище якої має довжину 87 см., а металеве лезо ширину 8,5 см., нанесла нею із великою силою, не менше 36 ударів по задній та лівій поверхні голови (із зарубами та переломами кісток черепу і крововиливами під м`які мозкові оболонки головного мозку та мозочку та синцями м`яких тканин в ділянці ушкоджень), обличчя і шиї, лівого плеча та надпліччя і лівої підпахвової ділянки та пальців лівої кисті свого чоловіка ОСОБА_13 , котрий в цей час лежав на підлозі кімнати. Від отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_13 помер на місці події.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду відносно ОСОБА_9 , скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, ухваливши новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі та виключити з вироку визнану судом пом`якшуючу обставину, а саме що загиблий ОСОБА_13 протягом спільного подружнього життя систематично вчиняв домашнє насильство по відношенню до обвинуваченої.

Стверджує, що місцевий суд необґрунтовано призначив обвинуваченій мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст.115 КК України та не в повній мірі врахував обставини вчиненого нею злочину, а саме що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, знаряддя злочину, кількість та локалізацію нанесених ударів. Також зазначає, що у справі відсутні докази саме систематичного домашнього насильства над обвинуваченою.

Апеляційна скарга представника потерпілого містить аналогічні апеляційні вимоги.

Захисник ОСОБА_11 просить вирок суду відносно ОСОБА_9 змінити та кваліфікувати дії обвинуваченої за ст.118 КК України як умисне вбивство при перевищені меж необхідної оборони.

Зазначає, що загиблий ОСОБА_14 неодноразово завдавав тілесних ушкоджень обвинуваченій, останнього разу у січні 2020 року, про що є повідомлення Пирятинського ВП про внесення з цього приводу відомостей до ЄРДР.

Щодо обставин вчиненого злочину, звертає увагу, що ОСОБА_13 стояв з сокирою біля дверей кімнати, у зв`язку з цим обвинувачена не могла покинути кімнату, не отримавши удару сокирою та була змушена захищатися.

Крім того, про наявність загрози життю обвинуваченої, думку захисника, свідчить ще й те, що загиблий наніс обвинуваченій 17 ударів кулаками, ногами та дерев`яною битою.

Обвинувачена ОСОБА_15 у своїй апеляційній скарзі також просила кваліфікувати свої дії за ст.118 КК України.

Згідно положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не вправі розглядати обвинувачення, яке не було висунуто в суді першої інстанції. Межі судового розгляду в суді першої інстанції також визначені в ст. 337 КПК України, за якою судовий розгляд проводиться стосовно обвинуваченого лише в межах висунутого йому обвинувачення.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідати вимогам, зазначеним у статті 374 КПК України При цьому відповідно до вимог ст. 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Згідно ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, експерті висновки.

Колегія суддів відкидає апеляційні твердження обвинуваченої ОСОБА_12 та її захисника про дії у стані необхідної оборони, або вчинення вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, вважає, що такі твердження сторони захисту спростовуються матеріалами кримінального провадження та виходить з наступного.

Правовими підставами регламентуючими право особи на самозахист від протиправних посягань є ч. 3 ст. 27 Конституції України, за якою кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань, а також ч. 1 ст. 36 КК України за якою під необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Правові рекомендації з цього питання, викладені і в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону». За ними суду слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

За ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118, 124 КК України. На відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 115 ч. 1 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 КК, є мотив діяння, а саме: захист винної особи її охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання, відповідальність за яке настає лише у випадку перевищення особою, яка захищається, меж необхідної оборони.

Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання. Отже, визначаючи форму вини та спрямованість умислу винної особи, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій обвинуваченого, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки обвинуваченого стосовно потерпілого до та після вчинення злочину. Визначальним у таких випадках є встановлення судом мети, мотиву дій винної особи та її суб`єктивного ставлення до наслідків своїх дії.

Правовий аналіз мотивації дій особи при розмежуванні злочинів, пов`язаних з умисним позбавленням життя особи, визначальності наміру особи при кваліфікації стану необхідної оборони та перевищення її меж було наведено Касаційним кримінальним судом Верховного Суду в постановах від 04.07.18 року по справі № 628/4025/13-к, від 25.07.18 р. № 211/2852/16-к. Виходячи з наведеної судової практики особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони є специфіка його мотиву, прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я, права того, хто обороняється чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж небхідної оборони не може бути зумовлене наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, помсту, страх, тощо. Існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Отже, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи обставини справи, повинен здійснити порівняний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність обраного засобу захисту небезпечності посягання та нагальної необхідності його відвернення у момент такого захисту.

Приймаючи рішення за апеляційними вимогами обвинуваченої та її захисника колегія суддів виходить з того, що обставини захисту від суспільно-небезпечного посягання з боку загиблого ОСОБА_13 , наведені в обвинуваченою як в суді, так в апеляційній скарзі цілком спростовуються зібраними обвинуваченням та дослідженими судом доказами.

Обвинувачена ОСОБА_9 зазначила суду першої інстанції, що зі своїм чоловіком вона не мала стабільних відносин, певний час вони проживали разом, певний час окремо. в день вбивства вони з чоловіком ОСОБА_13 вживали спиртні напої та сварились, останній вдарив обвинувачену та вигнав на вулицю та викинув її речі. Свідок ОСОБА_16 , яка прийшла до їх будинку, уклала спати ОСОБА_13 . Після того, як Сригунівська пішла з хати, ОСОБА_13 прокинувся, вигнав обвинувачену з будинку. Остання просилась до будинку та стукала, оскільки замерзла, після чого затягнув обвинувачену до будинку, бив ногами, руками, битою, намагався вдарити сокирою, проте обвинувачена відібрала у нього сокиру, та з метою захисту нанесла загиблому тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_16 під час допиту у суді першої інстанції підтвердила показання обвинуваченої щодо сварки з загиблим та зазначила, що обвинувачена ОСОБА_9 та її загиблий чоловік винаймали у неї будинок. В день вбивства, свідок у справах прийшла до будинку, де проживало подружжя і побачила, що у ОСОБА_9 був синець зліва на обличчі, коліна брудні, а її взуття було на вулиці. На запитання свідка щодо синця на обличчі, обвинувачена повідомила, що її побив її чоловік ОСОБА_13 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_13 №104 від 16.01.2020, на трупі загиблого виявлено тілесні ушкодження у вигляді тридцяти шести подібних, рубаних ран задньої та лівої поверхні голови (з зарубами та переломами кісток черепу і крововиливами під м`які мозкові оболонки головного мозку та мозочку та синцями м`яких тканин в ділянці ушкоджень), обличчя і шиї, лівого плеча та надпліччя і лівої підпахвової ділянки та пальців лівої кисті, які утворилися від ударної дії сокири та в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення, а в даному випадку призвели до смерті, а також синець в проекції лівої та правої лопаток і верхньо-грудних хребців з горизонтальним переломом лівої лопатки та переломами остистих виростків першого, другого, третього та четвертого грудних хребців та подібного синця проекції восьмого-десятого ребер зліва по лопаточним лініям з уламковими поперечними переломами восьмого та дев`ятого ребер зліва по середньо - лопаточній лінії, та подібного синця проекції десятого грудного - першого поперекового хребців з переломом остистих виростків одинадцятого та дванадцятого грудних хребців, та подібного синця проекції верхньо - куприкового відділу хребта, та синця основи шиї по ліво - задній поверхні, та подібного синця проекції нижнього краю лівої лопатки по зовнішньолопаточній лінії, та проекції п`ятого ребра зліва по зовнішньолопаточній лінії, та проекції сьомого ребра зліва по задньопідпахвовій лінії, та проекції десятого ребра зліва по середньолопаточній лінії, що утворилися від дії дерев`яної бити по ударному механізму в результаті близько дев`яти травмоконтактів та за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 тілесні ушкодження утворилися на протязі короткого проміжку часу безпосередньо перед настанням смерті.

В момент отримання ОСОБА_13 тілесних ушкоджень у вигляді двох рубаних ран правої тім`яної ділянки голови та рубаної рани лівого надпліччя нападник знаходився позаду від під експертного на одній вісі з ним, а при нанесенні рубаних ран голови та шиї зліва нападник знаходився зліва під кутом до вісі тіла підекспертного. При нанесенні синців та переломів в ділянці спини та хребта нападник знаходився позаду чи вище від підекспертного під кутом до вісі його тіла. В процесі нанесення ушкоджень положення нападника та підексперного динамічно змінювалося.

При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_13 тілесних ушкоджень характерних для боротьби не виявлено, а як прояв самозахисту може бути розцінена рубана рана середньої фаланги другого пальця лівої кисті з практично повним його відчленуванням з раною третього пальця на тій же лінії і подібною раною на 1,0 см. вище від попередньої.

При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_13 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,7 проміле, що відносно живої особи відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння (т.2, а.с. 119-124).

У свою чергу, згідно висновку судово-медичної експертизи № 195 від 05.12.2019 року, згідно з яким, у обвинуваченої ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження, що утворилися по ударному механізму можливо в строк та при обставинах, що вказані підекспертною ОСОБА_9 . На тілі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у виді гематоми правої навколоочної ділянки, що утворилася від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак, а також виявлена гематома лівої навколоочно-вилицевої ділянки обличчя, що утворилася ймовірно від подібного предмету. Крім того, у ОСОБА_9 виявлено: синець правої скронево-тімяної ділянки волосистої частини голови, що утворився ймовірно від тупого твердого предмету, що не відобразився; синець в проекції четвертого ребра зліва по середньо-ключичній лінії, що утворився ймовірно від дії тупого предмета, яким міг бути кулак; гематому передньо-зовнішньої поверхні нижньої третини лівого плеча, що утворилися від дії тупого твердого подовгуватого предмета, яким могла бути палка чи бита; синця тильної поверхні лівої кисті та синця тильної поверхні правої кисті, що утворилися від дії тупих твердих предметів, які не відобразиись, садна задньо-зовнішньої поверхні правого ліктьового суглобу, що утворилися при ударі об тверду переважаючу жорстку поверхню при падінні, синця тильно-променевої поверхні середньої третини правого передпліччя, що ймовірно утворилися від дії подовгуватого тупого предмету, яким могла бути палка (бита), синця тильної поверхні верхньої третини правого передпліччя, що утворилися ймовірно від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, що не відобразився. Синця ліктьової поверхні нижньої третини правого передпліччя, а також синця тієї ж поверхні верхньої третини, що утворилися від дії подовгуватого тупого предмету, яким могла бути палка, синця внутрішньо-верхнього квадранту правої сідниці, що скоріш за все утворився при ударі об твердий тупий виступаючий предмет, синця передньої поверхні середньої третини правого стегна та синця передньо-зовнішньої поверхні середньої третини правої гомілки, що могли утворитися як від дії тупого твердого предмету так і при ударі об такий, синця передньої поверхні середньої третини лівої гомілки та синця передньо-внутрішньої поверхні кордону верхньої та середньої третини лівої гомілки, що більш ймовірно утворилися при ударі об тупі тверді предмети і менш ймовірно - від дії таких предметів. Усі тілесну ушкодження, що виявлені на тілі обвинуваченої ОСОБА_9 , за ступенем тяжкості відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Загалом ОСОБА_9 отримала не менше сімнадцяти травмоконтактів у вказані ділянки. Практично всі травмоконтакти отримані ОСОБА_9 в ділянку передньої напівсфери тіла, окрім садна задньої поверхні ліктьового суглобу та синця сідниці, що утворилися при падінні та знаходяться у задній напівсфері тіла. Отримані ОСОБА_9 тілесні ушкодження ймовірно не супроводжувалися зовнішньою кровотечею. (т.2, а.с. 125-126).

Отже, з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом вбачається, що під час сварки яка відбулася між потерпілим ОСОБА_13 та обвинуваченою ОСОБА_9 , потерпілий бив обвинувачену у тому числі і битою, після чого обвинувачена нанесла потерпілому 36 ударів сокирою в область голови. На думку колегії суддів, у обстановці конфлікту, яка відбувалася між обвинуваченою та загиблим, який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 мала можливість припинити конфлікт з потерпілим не наносячи йому такої кількості ударів сокирою у життєво важливу частину тіла - голову, легкі тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_9 та зафіксовані у висновку судової медичної експертизи, об`єктивно не можна визнати виправданням для застосування сокири щодо загиблого та адекватним засобом відвернення нападу на нього у обстановці яка склалася.

Всі наведені докази у сукупності, на думку колегії суддів, дають підстави вважати, що з боку потерпілого ОСОБА_13 29.11.2019 не відбувалося такого суспільно небезпечного посягання на охоронювані законом права та інтереси обвинуваченої ОСОБА_9 , яке б за своїм змістом, небезпечності, тяжкості можливих наслідків могло б виправдовувати негайне відвернення такого посягання з боку ОСОБА_13 з застосуванням сокири та заподіяння ОСОБА_13 36 ударів сокирою в область голови.

Версія обвинуваченої про необхідну оборону ретельно перевірялася судом під час судового розгляду і не знайшла свого підтвердження. Будь-яких нових обставин, про які не було відомо в суді першої інстанції апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника не містять. Не містить указані апеляційні скарги і посилань на істотні порушення вимог КПК України, які б перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законний та обґрунтований вирок.

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченій ОСОБА_9 колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_9 мінімальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, суд дотримався вимог ст. 50,65 КК України та обґрунтовано врахував, що обвинувачена, зважаючи на положення ст. 12 КК України вчинила особливо тяжкий умисний злочин проти життя. Звважив суд і на обставини вчинення злочину ОСОБА_9 , їх наслідки, у якості обставин, обтяжуючих покарання за ст. 67 КК України суд врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Суд також врахував, що ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має двох дітей, одна з яких є неповнолітньою, щодо яких встановлює у судовому порядку, в наркодиспансері на обліку не перебуває.

Діючи у межах вимог ст. 66 ч.2 КК України, колегія суддів враховує у якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_9 віктимну, провокаційну поведінку потерпілого ОСОБА_13 , що передувала злочину, вчиненому обвинуваченою та полягала в нанесенні їй значної кількості ударів, виходячи з обставин, які ніким заперечувалися у судовому засіданні.

Всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає належним доказом відомості з Металургійного ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області (т.3, а.с. 100) щодо звернень обвинуваченої до правоохоронних органів про вчинення над нею систематичного насильства ОСОБА_13 . Відсутність інформації про притягнення загиблого до відповідальності за зверненнями його дружини, на думку колегії суддів, не має доказової сили, оскільки вже самі факти звернення свідчать про відсутність нормальних гармонійних стосунків у подружжі та характеризують загиблого з негативного боку.

У підсумку колегія суддів вважає, що покарання у виді 7 років позбавлення волі, призначене ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.65 КК України, принципам індивідуалізації, доцільності, справедливості та визначеної у ст. 50 КК України мети покарання, є достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Проаналізувавши апеляційні доводи обвинувачення та захисту, колегія суддів вважає, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування або зміни вироку суду вони не містять, під час апеляційного перегляду провадження таких підстав судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_9 та в її інтересах захисника ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.02.2021 відносно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4