ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/118/22 Справа № 209/1645/18 Головуючий в І-й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000308 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, не працює, одружений, інвалід ІІ групи, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 вираховувати з моменту його затримання для відбування покарання, після набрання вироком законної сили.
Обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у кримінальному провадженні у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього в період застосування запобіжного заходу наступні обов`язки: не відлучатися за межі м. Кам`янське Дніпропетровської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат.
Як встановлено судом, 22 лютого 2018 року приблизно о 17.00 годині ОСОБА_8 прийшов у квартиру АДРЕСА_2 , в якій мешкали раніше йому знайомі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , разом з якими в той час в квартирі перебувала ОСОБА_11 , де вони спільно вживали спиртні напої.
В процесі розпивання спиртного, приблизно о 18 годині, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_10 почав безпричинно висловлювати претензії та образи на адресу ОСОБА_8 , наніс йому один удар кулаком в обличчя.
У цей час у ОСОБА_8 на ґрунті особистих неприязних відносин виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
Діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, цілковито усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 з метою заподіяння тілесних ушкоджень завдав ОСОБА_10 два удари кулаком в область обличчя, від яких той впав на підлогу. Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 , який не здійснював фізичного опору, тілесних ушкоджень, нахилившись над лежачим ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , умисно наніс йому приблизно 7-10 ударів кулаками рук в область голови, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді крововиливів під оболонки та у речовину мозку, 2 крововиливи у м`які покрови голови зі сторони внутрішнього боку, 5 саден та 6 синців обличчя, крововилив та 2 рани у слизову верхньої губи, спричинивши таким чином закриту черепно-мозкову травму, яка супроводжувалась крововиливами під оболонки та речовину мозку та ускладнилась набряком мозку, яка згідно висновку експерта № 257-Е-2 від 22.03.2018 відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя та від якої в даному випадку 24.02.2018 року, приблизно о 14.00 годині, настала смерть ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_2 .
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 121 КК України в частині призначеного йому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років, мотивуючи такі вимоги тим, що призначене судом першої інстанції покарання через свою м`якість не відповідає тяжкості вчиненого злочину, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого. В іншій частині вирок суду прокурор просив залишити без змін.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений в своїх апеляційних скаргах просять вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що висновки суду, викладені в оскаржуваному вироку щодо доведеності вини ОСОБА_8 не відповідають фактичним обставинам справи, а докази, які були покладені в основу обвинувального вироку є неналежними та недопустимими, містять протиріччя. Також, сторона захисту та обвинувачений вказують на те, що судом було відхилено ряд клопотань про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого заперечував.
Захисник та обвинувачений підтримали подані з їх сторони апеляційній скарги, просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.
Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження докази, а саме: протокол огляду місця події з план-схемою та фототаблицею від 24 квітня 2018 року, згідно якого з 14.30 години до 17.30 години була оглянута двокімнатна квартира АДРЕСА_2 ; лікарське свідоцтва про смерть №257 від 26 лютого 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; протокол проведення слідчого експерименту від 26 лютого 2018 року з фототаблицею, проведений за участі свідка ОСОБА_11 ; протокол проведення слідчого експерименту від 26 березня 2018 року з фототаблицею, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_9 .

А також, на покази потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , судово-медичного експерта ОСОБА_18 та висновки судових експертиз №257-Е від 26 лютого 2018 року, №257-Е-2 від 22 березня 2018 року, №257-Е-Д від 27 березня 2018 року, №405/Н від 10 квітня 2018 року, №398/Н від 06 квітня 2018 року, №399/Н від 06 квітня 2018 року, №397/Н від 06 квітня 2018 року та №431 від 25 квітня 2018 року.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 22 лютого 2018 року дійсно заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, тобто вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, а саме, нанесення умисно тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть обвинуваченого.
Водночас, захисник обвинуваченого та сам обвинувачений в своїй апеляційній скаргах посилались на те, що ОСОБА_8 , який є інвалідом 2-ї групи, у зв`язку з наявними у нього вродженими вадами рук та ніг не міг заподіяти ОСОБА_10 виявлених у нього тілесних пошкоджень. Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами сторони захисту та обвинуваченого, вважає їх надуманими, необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, зокрема, висновком комісійної судово-медичної експертизи №76 від 24 квітня 2018 року.
Так, відповідно до дослідженого в ході судового провадження судом першої інстанції висновку комісійної судово-медичної експертизи №76 від 24 квітня 2018 року, у ОСОБА_8 мало місце уроджене недорозвинення обох стоп, укорочення їх, на правій стопі відсутність всіх пальців (агенезія фаланг пальців правої стопи, першого пальця лівої стопи, аномалія форми плюсневого відділу правої стопи); уроджене недорозвинення обох кистей - брахідактилія, більш виражено справа (дисплазія середніх фаланг, аплазія нігтьових) з порушенням усіх видів захватів пальцями кистей.

3 урахуванням виявлених аномалій розвитку і порушень функцій захвату пальцями кистей, аномалій розвитку нижніх кінцівок у ОСОБА_8 зберігається можливість до нанесення ударів руками (передпліччями, ліктьовими згинами), кулаками, ногами (гомілками, колінними суглобами), стопами.

Враховуючи наявність та характер виявлених тілесних ушкоджень (синці, садна, крововиливи під м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку, дві поверхневі забійні рани, відсутність переломів кісток черепа та лицьового скелету) у трупа ОСОБА_10 , які призвели до розвитку черепно-мозкової травми, комісія експертів вважає, що вказані тілесні ушкодження спричинені від дії тупих твердих предметів напівжорсткої конструкції, з силою достатньою для їх виникнення, тобто не виключає можливості спричинення встановлених тілесних ушкоджень руками, кулаками, ногами, стопами нападаючого.

Висновок комісійної судово-медичної експертизи №76 від 24 квітня 2018 року повністю узгоджується із показами свідка ОСОБА_14 , який в ході судового провадження показав суду першої інстанції, що він працював разом з ОСОБА_8 в охоронній фірмі «Цитадель». ОСОБА_8 працював там протягом 3-х місяців приблизно півтори чи два роки тому. Яка група інвалідності у ОСОБА_8 він не знав, про вади на ногах він не знав, а вади рук бачив. Згідно своїх трудових обов`язків вони мили поли, чистили сніг, відкривали ворота. Вони працювали позмінно.
Тобто, із вказаного вбачається, що не зважаючи на інвалідність, ОСОБА_8 міг вільно своїми руками виконувати фізичну роботу таку як мити підлогу, чистити сніг, відкривати ворота.

Також, факт нанесення потерпілому саме обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень підтверджується, отриманими судом першої інстанції, показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які показали суду, що вони знаходилися квартирі АДРЕСА_2 , де в кімнаті разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вживали горілку, були очевидцями коли ОСОБА_10 вдарив рукою в обличчя ОСОБА_8 , після чого вони обидва почали тягати та штовхати один одного, потім обидва пішли в коридор та перемістилися у спальну кімнату, звідки свідки, чули звуки глухих ударів по тілу, а потім, підійшовши до дверей спальні, в якій не було включене освітлення, через дверний отвір бачили як повернутий до них спиною ОСОБА_8 , нагнувшись над лежачим на підлозі ОСОБА_10 , наносив йому удари кулаками по голові чи по спині, після чого вийшов з тієї кімнати, сказавши, що ОСОБА_10 більше нікого не займатиме, та, забравши пляшку з недопитою горілкою, пішов з квартири, а ОСОБА_10 залишився лежати в спальній кімнаті на підлозі.

Покази цих свідків повністю узгоджуються із дослідженим судом першої інстанції висновком експерта №257-Е-Д від 27 березня 2018 року, згідно якого виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись за механізмом, як вказано у протоколах проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , а також з висновком експерта №257-Е-2 від 22 березня 2018 року щодо причинно-наслідкового зв`язку із отриманими ударами та смертю потерпілого, та давності утворення пошкоджень близько 2-3 діб до настання смерті.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи захисника та обвинуваченого в апеляційних скаргах стосовно того, що ОСОБА_8 жодних ударів потерпілому не наносив і не міг наносити через наявність в нього вад з фізичним розвитком кінцівок є лише позиціює захисту з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Щодо посилань захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи, то колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість таких доводів з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Якщо висновок експерта буде визначено необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Пунктом 1.2.11 розділу 1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.01.1998 року № 53/5, визначено, що згідно з процесуальним законодавством України експертами виконуються первинні, додаткові, повторні, комісійні та комплексні експертизи. Комісійною є експертиза, яка проводиться двома чи більшою кількістю експертів, що мають кваліфікацію судового експерта за однією експертною спеціалізацією (фахівцями в одній галузі знань). Комісія експертів може утворюватися органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівником експертної установи.
Відповідно до частин 2, 3, 7, 10 ст. 101 КПК України, кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку.
Незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, на стадії досудового розслідування було проведено комісійну судово-медичну експертизу №76 від 24 квітня 2018 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 мало місце уроджене недорозвинення обох стоп, укорочення їх, на правій стопі відсутність всіх пальців (агенезія фаланг пальців правої стопи, першого пальця лівої стопи, аномалія форми плюсневого відділу правої стопи); уроджене недорозвинення обох кистей - брахідактилія, більш виражено справа (дисплазія середніх фаланг, аплазія нігтьових) з порушенням усіх видів захватів пальцями кистей.
3 урахуванням виявлених аномалій розвитку і порушень функцій захвату пальцями кистей, аномалій розвитку нижніх кінцівок у ОСОБА_8 зберігається можливість до нанесення ударів руками (передпліччями, ліктьовими згинами), кулаками, ногами (гомілками, колінними суглобами), стопами.
Враховуючи наявність та характер виявлених тілесних ушкоджень (синці, садна, крововиливи під м`які мозкові оболонки та в речовину головного мозку, дві поверхневі забійні рани, відсутність переломів кісток черепа та лицьового скелету) у трупа ОСОБА_10 , які призвели до розвитку черепно-мозкової травми, комісія експертів вважає, що вказані тілесні ушкодження спричинені від дії тупих твердих предметів напівжорсткої конструкції, з силою достатньою для їх виникнення, тобто не виключає можливості спричинення встановлених тілесних ушкоджень руками, кулаками, ногами, стопами нападаючого.
Пленум Верховного Суду України в постанові №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз`яснив, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Жодних доводів, які б свідчили про необґрунтованість комісійної судово-медичної експертизи №76 від 24 квітня 2018 року, або неповноту даного висновку, або доводів, які б викликали сумніви в правильності, проведеної експертизи і необхідності у зв`язку із цим проведення повторної, стороною захисту та обвинуваченим в апеляційних скаргах не наведено.
Посилання захисника та обвинуваченого на положення ст. 356 КПК України, зокрема на те, що суд не вправі відмовити стороні у виклику експерта для отримання роз`яснень стосовно наданих ним висновків, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, як підстава для скасування судового рішення, оскільки, по-перше, відповідно до ч. 1 ст. 356 КПК України виклик експерта та його допит в судовому засіданні є правом суду, а не обов`язком, а, по-друге, в судовому засіданні судом було проведено допит судово-медичного експерта ОСОБА_18 який, в свою чергу, всі висновки судово-медичних експертиз повністю підтримав.
З огляду на вище викладене та, враховуючи, що у даному кримінальному провадженні вже проводилася комісійна судово-медична експертиза, на ряду з іншими, окремими самостійними джерелами доказів, проведена оцінка висновків судових експертиз, показань експерта, наданих в судовому засіданні, то колегія суддів не вбачає порушень норм кримінального процесуального закону України з боку суду першої інстанції при відмові стороні захисту у проведенні повторної комісійної судово-медичної експертизи.
Щодо доводів захисника та обвинуваченого про те, що в ході досудового розслідування не було встановлено точного часу настання смерті ОСОБА_10 і надані покази свідком ОСОБА_9 , який є батьком потерпілого, суперечать висновкам експертиз, то колегія суддів не погоджується із такими доводами обвинуваченого та його захисника, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта №257-Е-2 від 22 березня 2018 року, смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливами від оболонки й речовину мозку та ускладнилася набряком мозку, про що свідчать: виявлені пошкодження та дані судово-гістологічного дослідження. Давність утворення пошкоджень близько 2-3 діб до настання смерті та може відповідати часу, який вказаний у постанові 22 лютого 2018 року близько 18.00 год. Виявлена черепно-мозкова травма відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті. Враховуючи виразність трупних явищ на час розтину, смерть потерпілого настала близько 2-х діб до дослідження трупа у морзі та може відповідати 24 лютого 2018 року.
Водночас, відповідно до отриманих судом першої інстанції, досліджених та оцінених показів свідка ОСОБА_9 , вбачається 22 лютого 2018 року, під час розпиття спиртних напоїв із потерпілим, який приходиться свідку сином, та ОСОБА_21 , до них в гості було запрошено обвинуваченого ОСОБА_8 . Під час вживання спритних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_22 сказав ОСОБА_23 , щоб він заспокоївся, але він ще сидячи вдарив рукою по обличчю ОСОБА_22 , після чого той встав і пішов з ОСОБА_23 із зали у коридор, де почали битися. Свідок бачив як син падав на підлогу правим боком, самого удару ОСОБА_22 , який був біля сина, він не бачив. Потім він поза ОСОБА_24 побачив, що син лежить на підлозі обличчям і животом вниз, а ОСОБА_22 стоїть нахилившись над ним (син лежав у нього між ногами), та наносить йому удари кулаками в голову і по тулубу, при цьому нічого не кажучи. Він особисто з коридору бачив, як ОСОБА_22 наніс сину 5-6 ударів, а потім вийшов зі спальні, сказав, що ОСОБА_23 більше нікого не займатиме, забрав в залі свою пляшку з недопитою горілкою, вдягнувся та приблизно о 20.00 годині вийшов з квартири. Після бійки син 2 дні пролежав вдома, погано себе почував, не пересувався, не їв, не розмовляв, хрипів, дивився очима. Після подій в квартиру до них більше ніхто не заходив. Бачив у сина червоне ліве вухо, синець під лівим оком, набрякла ліва щока, крові на обличчі не було, слідів крові у квартирі також не було. Не телефонував у швидку, бо не думав, що будуть такі наслідки, вважав, що це пройде. 24 лютого 2018 року, вранці свідок прокинувся приблизно о 07 годині 30 хвилин, запитав ОСОБА_23 чи хоче він чаю, а він так і продовжував лежати на спині, махнув головою, що не хоче. Він подумав, що треба викликати швидку, але його телефон був закладений у ломбарді, а телефон ОСОБА_23 був залитий водою і не працював. Тоді він пішов до ОСОБА_21 , щоб з її телефону викликати швидку. Він побачив ОСОБА_25 , яка живе в одному з ними будинку, коли вона йшла до їхнього під`їзду. Він розповів їй, що ОСОБА_23 в поганому стані, хрипить і треба викликати швидку. Зайшли у квартиру і ОСОБА_26 викликала швидку, яка приїхала приблизно через 10 хвилин. Він зустрів лікарів біля під`їзду. Лікарі подивилися ОСОБА_23 , зробили йому укол, а хвилин через 15-20 в присутності лікарів ОСОБА_23 помер.
Таким чином, покази свідка ОСОБА_9 повністю узгоджуються із висновками судово-медичних експертиз №257-Е-Д від 27 березня 2018 року та №257-Е-2 від 22 березня 2018 року, а саме, стосовно того, що виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли утворитись за механізмом, як вказано у протоколах проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_9 , мають причинно-наслідковий зв`язок із смертю потерпілого, за часом давності утворились близько 2-3 діб до настання смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 констатована смерть), тобто 22 лютого 2018 року, коли ОСОБА_8 приходив у гості. Після ОСОБА_8 до квартири потерпілого ніхто не заходив, сам потерпілий нікуди теж не виходив, постійно лежав не пересувався.
Посилання захисника та обвинуваченого на те, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи потерпілий при отриманій черепно-мозковій травмі із крововиливами під оболонки мозку не позбавлений був можливості виконання активних дій, колегія суддів, також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки із вказаної експертизи хоча і вбачається теоретично можливість виконання потерпілим активних дій, проте фактично прямо не зазначена у висновку есперта. Фактична можливість пересування при черепно-мозковій травмі в кожному випадку індивідуальна та залежить від фізичного стану здоров`я та самопочуття травмованої особи. В даному випадку, відповідно до показів батька потерпілого, останній фізично був не в змозі самостійно пересуватись, весь час, після отриманих травм, пролежав вдома, хрипів, мовчав, погано почувався, на питання відповідав махами голови, по квартирі не пересувався, нічого не їв, тільки пив воду, коли батько його поїв.
Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання через свою м`якість не відповідає обставинам кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочин та особі обвинуваченого, і не буде сприяти меті виправлення останнього, то колегія суддів вважає такі доводи прокурора необґрунтованими, з огляду на наступне.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.
Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти життя та здоров`я особи, яке виразилось в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, наслідки вчинення злочину настання смерті потерпілого та правильно врахував ступінь небезпечності вчиненого кримінального правопорушення.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, одружений, задовільно характеризується за місцем проживання та позитивно характеризується за місцем роботи в ТОВ ОК Цитадель, має з дитинства інвалідність ІІ групи, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра.
Врахував відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, думку потерпілої, відсутність цивільного позову в даному кримінальному провадженні та призначив ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи та особі обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів прокурора про те, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 через свою м`якість не відповідає обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тож, враховуючи, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив як обставини кримінального провадження, так і позицію сторони захисту в ході судового провадження про те, що ОСОБА_8 не міг нанести удари потерпілому, оскільки має інвалідність, обґрунтовано визнав таку позицію сторони захисту безпідставною і дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, мотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків, а призначене судом першої інстанції покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим так і іншими особами.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області, захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4