Справа № 482/1348/21
Номер провадження 1-кп/482/211/2021
В И Р О К

Іменем України

20 грудня 2021 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , у присутності потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000457 від 30.12.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокостянтинівка Братського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, утриманців не маючого, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2020 року близько 15 години 49 хвилин, ОСОБА_5 керував технічно несправним автобусом «БАЗ 22154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічна несправність якого полягала у відокремленні гальмівного супорта правого переднього колеса, розриву гальмівного шлангу та розгерметизації переднього контуру гальмівної системи, яка сталася внаслідок поступового ослаблення та подальшого відкручення (внаслідок циклічного навантаження при гальмуванні) верхнього болта кріплення супорта через неналежну установку скоби супорта, яка полягала в недотриманні зусилля затягування верхнього болта, регламентована порушенням вимог п. п. 31.1 Правил дорожнього руху України.

Під час руху по провулку в с. Підлісне Новоодеського району Миколаївської області, при наближені до нерегульованого перехрестя з вулицею Перемоги, водій автобуса «БАЗ 22154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.3 в сукупності з невідповідністю п. 31.1 Правил дорожнього руху України, а саме був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та технічним станом транспортного засобу, виходячи із дорожньої обстановки та технічного стану транспортного засобу не обрав безпечної швидкості руху, при виникненні небезпеки для руху попереду, не вжив заходів до зниження швидкості, хоча технічна несправність дозволяла знижувати швидкість автобуса за рахунок спрацювання заднього контуру гальмівної системи, внаслідок чого, допустив виїзд автобуса «БАЗ 22154», реєстраційний номер НОМЕР_1 за межі проїзної частини та зіткнення з кам`яним парканом домоволодіння АДРЕСА_3 .

Внаслідок зазначених дій водія ОСОБА_5 , що не відповідали вимогам п. п. 2.3 «б», 12.1, 12.3 в сукупності з невідповідністю п. 31.1 Правил дорожнього руху України, пасажир ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав внаслідок ДТП тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла, від яких помер у лікарні.

Таким чином ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вищевказаних обставин та підтвердив, що дійсно

29.12.2020 року близько 15 години 49 хвилин, він керував автобусом «БАЗ 22154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху по на спуск по вулиці у с. Підлісне Новоодеського району Миколаївської області, задіявши гальмівний механізм він відчув і почув якийсь удар після чого гальмівний механізм перестав працювати, оскільки у салоні автобуса у цей час були люди він намагався знизити швидкість руху транспортного засобу переходячи на більш низьку передачу, але не зміг достатньо її знизити і проїжджаючи перехрестя зрозумів що не зможе повернути на такій швидкості, оскільки це загрожує перекиданням автобуса, а тому він продовжив рух прямо у наслідок чого зіткнувся із кам`яною огорожею домоволодіння, в`їхав на подвір`я цього домоволодіння на якому був виритий котлован, у наслідок чого автобус в`їхав в нього вдарився та зупинився. У наслідок удару пасажир ОСОБА_7 якого обвинувачений знав особисто, вилетів із автобуса отримав тілесні ушкодження у наслідок яких помер.

ОСОБА_5 пояснив, що відшкодував потерпілому близько 13000грн., щиро каявся у тому що допустив зазначені порушення, що спричинило смерть людини.

Потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що він є сином загиблого у наслідок ДТП ОСОБА_7 , на час смерті батька він перебував за кордоном. Коли він прибув в України, слідчий визнав його потерпілим у кримінальному провадженні. Обвинувачений відшкодував близько 14000грн. Також потерпілий звернувся до страхової компанії у якій було застраховано транспортний засіб, однак на даний час відшкодування ще не отримав. Будь-яких претензій до обвинуваченого потерпілий не має. ОСОБА_4 вказав, що не вбачає необхідності позбавляти обвинуваченого волі та позбавляти його права керування транспортними засобами.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі. Прокурор, потерпілий та обвинувачений не заперечували проти такого розгляду.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Суд також враховує позицію потерпілого стосовно призначення покарання, згідно якої останній просив суд не позбавляти ОСОБА_5 волі та права керування транспортними засобами.

Хоча у справах цієї категорії позиція потерпілого і не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України не маючи над ними пріоритету.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, форму вини обвинуваченого вчинення злочину з необережності, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття в скоєному, повне визнання своєї вини, відсутність обтяжуючих обставин, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, оцінку органом пробації ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ризику небезпеки для суспільства як низького, виправлення якого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить небезпеки для суспільства і окремих осіб та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі строком до 5 років.

Враховуючи вищевказані обставини та дані про особу обвинуваченого, суд вважає за можливе його виправлення без відбування покарання, а тому вважає за необхідне на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з покладанням на нього обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст. 76 КК України.

Враховуючи вищевикладені обставини те, що обвинувачений є пенсіонером, до виходу на пенсію працював водієм, керування транспортними засобами є єдиним джерелом його доходу, суд вважає за можливе не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Підстав для призначення такого додаткового покарання судом не встановлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Суд вважає за необхідне згідно ст.ст. 124, 126 КПК України стягнути з ОСОБА_5 судові витрати за проведення експертиз.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання чотири роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покласти обов`язок: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт транспортного засобу «БАЗ 22154», реєстраційний номер НОМЕР_1 та залишити його у розпорядженні ТОВ «НИКОБУС».

Гальмівний супорт правого переднього колеса автобуса марки «БАЗ 22154» який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області повернути власнику ТОВ «НИКОБУС».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 5491,52 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1