ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3103/21 Справа № 172/1450/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000426 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_7 на вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Сміла Черкаської області, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі.
Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення залишено без задоволення.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 у листопаді 2019 року з дозволу власниці ОСОБА_9 користувались приміщенням літньої кухні, розташованої на території садиби АДРЕСА_2 , з метою попрати особисті речі та заночувати. Покидаючи приміщення літньої кухні ОСОБА_9 , у ОСОБА_8 виник протиправний намір, направлений на порушення недоторканості житла ОСОБА_9 , а саме: на незаконне проникнення до приміщення літньої кухні, розташованої на території садиби АДРЕСА_2 . З цією метою, покидаючи приміщення літньої кухні ОСОБА_9 , ОСОБА_8 не зачинив вхідні двері на навісний замок, не замкнувши його.
В подальшому, 15.12.2019 року ОСОБА_8 продовжуючи свій протиправний намір, направлений на порушення недоторканості житла ОСОБА_9 , а саме: на незаконне проникнення до приміщення літньої кухні, розташованої на території садиби АДРЕСА_2 та достовірно знаючи про те, що ОСОБА_9 тимчасово відсутня за місцем свого проживання, а вхідні двері до приміщенні літної кухні не зачинені, спільно з ОСОБА_10 , яку ввів в оману, а саме, запевнивши її у погодженні з власницею на користування приміщенням літньої кухні, направився до території садиби ОСОБА_9 .
Так, ОСОБА_8 15.12.2019 року близько 19:00 год. з метою тимчасового проживання, при цьому не маючи дозволу власниці проникнути до приміщення літньої кухні, розташованої на території садиби АДРЕСА_2 , реалізуючи свій протиправний намір направлений на порушення недоторканості житла ОСОБА_9 , а саме: на незаконне проникнення до приміщення літньої кухні, в порушення ст. 30 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується недоторканність житла, умисно, з метою вторгнення до житла всупереч волі законного власника, спільно з ОСОБА_10 зайшли до території садиби та через вхідні двері незаконно проникли до приміщення літньої кухні розташованої на території садиби АДРЕСА_2 . У вказаному приміщенні ОСОБА_8 та ОСОБА_10 залишилися до 07:30 год. 16.12.2019 року, після чого покинули вказане приміщення та територію садиби і припинили свої неправомірні дії.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року та закрити кримінальне провадження відносно нього за ч. 1 ст. 162 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції у вироку вказав, що літня кухня має газопостачання, електропостачання, опалення для забезпечення комфортних умов у холодний період, місце для прийому та приготування їжі, відпочинку. Тобто ця літня кухня має всі ознаки характерні для житла як тимчасового так і постійного .
Такі висновки суду не відповідають дійсності. Потерпіла та свідки не давали суду покази, що літня кухня вказаного домоволодіння пристосована для постійного чи тимчасового проживання і що в ній є опалення для комфортного проживання в холодну пору року, місця для прийому їжі та відпочинку.
Вказує на те, що неодноразово на питання суду відповідав що особисто не проживав у цьому приміщенні, а тільки прав речі. Крім цього, потерпілою було надано суду і акт про пожежу від 17.12.2019 якому вказано, що пожежа виникла на господарчій споруді літній кухні, і довідку, видану службою з надзвичайних ситуацій, в якій вказано, що внаслідок пожежі було пошкоджено господарчу споруду. Тому вважає, що літня кухня відноситься до господарських будівель та споруд і не є житлом, а тому в його діях відсутній склад злочину передбачений ч. 1 ст. 162 України, а саме проникнення до житла.

- представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 в частині позовних вимог. Залишити в силі призначене кримінальне покарання, а в частині задоволення позовних вимог - задовольнити позовну заяву та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 шкоду в сумі 159 439 грн., з яких: матеріальна шкода - 139 439грн., а моральна - 20 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказаний вирок в частині призначення покарання є законним, обґрунтованим та справедливим. Але в частині відмови суду у задоволенні позову потерпілої до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вважає вирок незаконним та необгрунтованим і тому таким, що підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Вважає, що позивач довела в суді обставини, на які посилалася, а суд при винесенні даного судового рішення ці обставини не перевірив та не взяв до уваги. Крім того, судом безпідставно було відмовлено у допиті основного свідка - ОСОБА_11 , який міг надати вичерпну інформацію як щодо обставин скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, так і щодо обставин зазначених у позовній заяві.
Зазначає, що понесена позивачкою як матеріальна, так і моральна шкода сталась через здійснення даного кримінального правопорушення ОСОБА_8 , який, перебуваючи у вказаному помешканні та в результаті недбалого поводження з вогнем, допустив виникнення пожежі в даному приміщенні, в результаті чого було знищено та пошкоджено майно потерпілої. Дані обставини, зазначені в позовній заяві, на думку апелянта, доведені в судовому засіданні на підставі свідчень потерпілої, свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколом огляду місця події від 17.12.2019 року; актом про пожежу від 17.12.2019 року; звітом про причини виникнення пожежі; протоколом проведення слідчого експерименту з обвинуваченим від 18.12.2019 року. Тому, як вважає представник потерпілої, відмова суду у задоволенні позовної заяви ОСОБА_9 не відповідає матеріалам справи та нормам Закону.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляції представника потерпілої.
Представник потерпілого підтримав свою апеляційну скаргу, заперечував проти апеляції обвинуваченого.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, не заперечував проти апеляції представника потерпілої.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Так, за вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодекс). Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Кузнецов та інші проти Росії» від 11.01.2007 року, та у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 року, де зазначено, що вмотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Судове рішення у формі вироку повинно відповідати вимогам ст. ст. 368, 374 КПК України.
Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно з п. 1-3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та ін.)
Положеннями ст. 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та визнаючи його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, суд першої інстанції вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства України належним чином не дотримався, зокрема, суд під час судового провадження не перевірив: чи мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність воно передбачено. Оскільки ж обвинувачений заперечує свою причетність до вчиненого кримінального правопорушення, то в даному випадку відповідно до ст.91 КПК України всі обставини вчинення кримінального правопорушення підлягають обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні.
Надаючи юридичну оцінку діям ОСОБА_8 та викладаючи у вироку мотиви щодо його винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні за ч.1 ст.162 КК України, а саме у незаконному проникненні до житла суд мав першочергово виходити з визначення самого поняття «житла» та його відміни від господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом, та встановити предмет вказаного кримінального правопорушення саме на підставі доказів, досліджених безпосередньо під час судового розгляду. Втім, на думку колегії суддів, в даному випадку у суду не було підстав визнавати літню кухню, розташовану на території садиби потерпілої, житлом за відсутності доказів на підтвердження цього факту, у зв`язку з чим всі ці обставини викликають певний сумнів щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 як стороною обвинувачення, так і судом першої інстанції.
Крім того, на переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд безпідставно як на докази вини ОСОБА_8 за ч.1 ст. 162 КК України посилається на письмові докази, які підтверджують факт пожежі літньої кухні, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та на покази потерпілої і свідків з цього приводу, оскільки згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а в даному випадку зазначені обставини не були інкриміновані обвинуваченому органом досудового розслідування.
Таким чином, колегія суддів, переглядаючи оскаржуваний вирок в апеляційному порядку, дійшла висновку, що вищезазначені порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України.
Оскільки діючим КПК України з одного боку чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, а з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 415 КПК України та підстав для призначення нового розгляд в суді першої інстанції, не входять вищезазначені порушення вимог чинного законодавства, але, виходячи з загальних засад кримінального провадження встановлених ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення у кримінальному провадженні, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК України та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 415 КПК України, відповідно до яких, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вказаному кримінальному правопорушенні, правильності кваліфікації його дій та призначення покарання тощо, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду, в ході якого необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4