Справа № 0827/4207/20
Пр. № 1-кп/336/270/2021
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, незаміжньої, що працює страховим агентом в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АМХ», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , несудимої,

- обвинуваченої за ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена вчинила незаконні дії в сфері обігу психотропних речовин за таких обставин.

2 липня 2020 року, близько 20 години 10 хвилин, ОСОБА_5 , керуючись умислом на незаконні придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут психотропних речовин, за інформацією невстановленої особи, з якою познайомилась в мережі Інтернет шляхом переписки в мессенджері «Телеграм» і яка в описаний спосіб повідомила обвинуваченій про місце зберігання психотропних речовин, направилась до вказаного місця, а саме: до торгівельного центру «Ашан» за адресою: м. Запоріжжя вул. Запорізька, 1-Б (геолокація 47.817749,35.15886), де виявила та набула п`ять полімерних пакетів з застібкою Zip-Lock, в кожному з яких знаходилось по дві пігулки синього кольору у формі трикутників, що згідно з висновком судової експертизи є психотропною речовиною, забороненою в обігу МДМА, - масами відповідно 0,2126 г, 0, 4164 г, 0,4278 г, 0,4094 г, 0,3784 г в перерахунку на основу. Окрім перелічених пакетів з психотропною речовиною МДМА, обвинувачена у вказаний час в зазначеному місці виявила та набула десять полімерних пакетів з застібкою Zip-Lock, в кожному з яких знаходилась кристалічна речовина білого кольору, яка за висновком судової експертизи є особливо небезпечною психотропною речовиною, забороненою в обігу 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), - масами відповідно 0,3428 г, 0,6232г, 0,3341 г, 0,3147 г, 0,3390 г, 0,3122 г, 0,6767г, 0,6524 г, 0,6661 г та 0,6922 г загальною масою 4,9534 г, що становить великий розмір психотропної речовини.

Перелічені пакети з психотропною речовиною ОСОБА_5 на транспорті загального користування перевезла з метою збуту до місця свого постійного проживання квартири АДРЕСА_3 , де з метою збуту зберігала до 05-00 години наступного дня, а саме: 3 липня 2020 року.

Реалізовуючи умисел на незаконний збут означеної психотропної речовини, обвинувачена близько 05 години 13 хвилин 3 липня 2020 року біля будинку № 9 по вул. Вороніна у м. Запоріжжі розклала в п`яти різних місцях згортки з полімерними пакетами з застібкою Zip-Lock, в кожному з яких знаходилось по дві пігулки синього кольору у формі трикутників, які є психотропною речовиною, забороненою в обігу МДМА, - масами відповідно 0,2126 г, 0, 4164 г, 0,4278 г, 0,4094 г, 0,3784 г в перерахунку на основу. При цьому в кожному із згортків знаходилось по одному полімерному пакету з застібкою Zip-Lock. Розкладені в різних місцях у зазначеному місці згортки накрила сухим листям та ґрунтом, здійснивши в такий спосіб так звані закладки психотропної речовини для їхнього подальшого виявлення особами, що споживають психотропні речовини.

Десять полімерних пакетів з застібкою Zip-Lock, в кожному з яких знаходилась особливо небезпечна психотропна речовина, заборонена в обігу 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), - масами відповідно 0,3428 г, 0,6232г, 0,3341 г, 0,3147 г, 0,3390 г, 0,3122 г, 0,6767г, 0,6524 г, 0,6661 г та 0,6922 г, загальною масою 4,9534 г, що становить великий розмір психотропної речовини, обвинувачена зберігала з метою збуту в жіночій сумочці до їх вилучення у вказаному місці, а саме: біля будинку № 9 по вул. Вороніна в м. Запоріжжі, співробітниками поліції під час затримання ОСОБА_5 в порядку статті 208 КПК України о 07 годині 30 хвилин 3 липня 2020 року.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена повністю визнала винуватість у вчиненні незаконних дій в сфері обігу психотропних речовин за описаних судом обставин і дала детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснила, що на вчинення незаконних дій її спонукало бажання заробити грошей, необхідних для придбання для власного споживання психотропної речовини, в залежності від якої вона опинилась влітку 2020 року під час спілкування із своїми однолітками. Зайнятися таким промислом їй запропонував її однокласник на ім`я ОСОБА_6 , який розказав про способи отримання психотропних речовин з метою збуту. Користуючись порадами однокласника, вона познайомилась в мережі Інтернет на каналі «Телеграм» з особою, відомості про яку їй надав ОСОБА_7 , що повідомила їй, де будуть знаходитися порції цієї речовини, які у відповідності до домовленості з цією особою вона повинна була розташувати в декількох місцях на території Шевченківського району, а потім відправити цій особі фотозображення кожного з місць, де була зроблена закладка, з зазначенням геолокації. Ввечері 2 липня 2020 року вона у вказаному цією особою місці, яким є ділянка біля супермаркету «Ашан», відшукала один великий поліетиленовий пакет, в якому знаходилось п`ятнадцять маленьких пакетиків з психотропною речовиною двох видів альфа та PVP, - та відвезла знахідку додому на транспорті загального користування, де зберігала до ранку наступного дня. Близько 04-00 години 3 липня 2020 року вона вийшла на вулицю з метою розкласти закладки і за будинком АДРЕСА_4 обрала п`ять місць, де розклала психотропну речовину альфа, тоді як десять згортків з PVP ще залишалися в її сумочці, коли її заняття було перервано співробітниками патрульної поліції, які звернулись до неї с питанням, чи немає у неї заборонених речей. Отримавши стверджувальну відповідь, поцікавилися, де вона вже зробила закладки, на що вона правдиво розказала, де отримала заборонені засоби та де встигла заховати пакети з ними. Також добровільно передала пакетики з PVP, які зберігала при собі з метою подальшого збуту. Під час огляду місця події по мірі прибуття слідчо-оперативної групи вона добровільно показувала місця, де були розміщені закладки.

Заявила, що щиро розкаюється у вчинених діях, протиправність яких не усвідомлювала, коли з ціллю покращити свій майновий стан прийняла рішення зайнятися збутом психотропних речовин.

В теперішній час вона повністю усвідомила суспільну небезпечність та згубність означених дій, отримала урок, який перешкоджатиме їй будь-коли в майбутньому стати на протиправний шлях, щиро жалкує про те, що сталося. Хоча ситуація, за якої були викриті її протиправні діяння, з першого погляду і вбачається несприятливою для неї, між тим вона щиро радіє, що таке викриття зупинило її, відвернувши зло та згубу, яку вона могла спричинити людям, а сама ситуація навчила її щиро цінувати життя, себе, близьких та оточуючих.

Фактичні обставини справи встановлені судом на підставі сукупності таких даних, безпосередньо досліджених в судовому засіданні.

Як випливає з рапорту інспектора першого взводу другої роти другого батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 , 3 липня 2020 року під час несення служби з охорони громадського порядку екіпаж № 403, до складу якого входить інспектор, отримав виклик з чергової частини служби «102» про розкладання закладок дівчиною міцної статури біля будинку № 9 по вул. Вороніна про (а. с. 68-69).

Про обставини отримання вказаного дзвінка та виїзду на місце події розповів суду допитаний в якості свідка інспектор патрульної поліції ОСОБА_8 .

За показаннями свідка, вранці 3 липня 2020 року, коли у складі екіпажу № 403, до якого, окрім нього, входив інспектор ОСОБА_9 , він ніс службу з охорони громадського порядку та відпрацювання операції «Батискаф», близько 05-00 години на планшет надійшло повідомлення служби «102» про те, що біля будинку № 9 по вул. Вороніна в м. Запоріжжі дівчина розкладає закладки з наркотичними засобами. Дівчину помітив заступник командира батальйону майор поліції ОСОБА_10 , який вранці направлявся на службу. По мірі прибуття екіпажу до місця події там було виявлено обвинувачену, яка на питання, чи є у неї заборонені до обігу речі, відповіла, що займається розміщенням закладок, та продемонструвала десять пакетиків, що знаходились у її сумочці, розміром приблизно 2 см х 1,5 см в ізострічці червоного та синього кольорів та виказала готовність показати, де вона встигла розмістити психотропні речовини. Згодом приїхав ще один наряд патрульних, було викликано слідчо-оперативну групу.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань о 09 годині 21 хвилин 3 липня 2020 року до ЄРДР внесено відомості про зберігання з метою збуту ОСОБА_5 десяти згортків з наркотичною речовиною біля будинку № 9 по вул. Вороніна в м. Запоріжжі (а. с. 199).

О 10 годині 52 хвилини, о 20 годині 36 хвилин, о 20 годині 39 хвилин, о 20 годині 41 хвилині, о 20 годині 43 хвилини 3 липня 2020 року до ЄРДР внесено відомості за фактом збуту наркотичної речовини, матеріали досудового розслідування яких об`єднані в одне провадження (а. с. 199-202).

З протоколів огляду місця події випливає, що місцем огляду є ділянка місцевості поблизу будинка № 9 по вул. Вороніна в м. Запоріжжі, де була зупинена ОСОБА_5 , яка розповіла про те, що у вказаному місці розкладала психотропну речовину, отриману за інформацією чоловіка, з яким спілкувалася в мережі Інтернет, та показала місце розкладання п`яти пакетів з психотропною речовиною МДМА ( а. с. 70-74, 110-115, 125-130, 132-137, 139-144, 146-151).

Відтворений судом відеозапис огляду місця події продемонстрував в суді обставини проведення вказаної процесуальної дії, участь в ній обвинуваченої, яка детально розповіла про обставини вчинення нею кримінально караних дій, на місці розміщення згортків з психотропною речовиною показала, де саме зробила п`ять закладок (а. с. 90).

Свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які брали участь у вказаних слідчих діях як поняті, в суді розказали про обставини проведення огляду місця події.

Зокрема, свідок ОСОБА_13 показала, що вранці 3 липня 2020 року була запрошена для участі в якості понятої при проведенні огляду місця події. Вона була очевидцем того, як учасники вказаних дій за багатоквартирним будинком по вул. Вороніна розкопували ямки з наркотичними речовинами. Під час означених дій вона дізналась, що вказані закладки робила дівчинка, яка також була присутньою при проведенні огляду і самостійно добровільно показувала ці місця. Закладки були зроблені за будинком посеред трави та кущів. Дівчинка плакала, казала, що зробила це вперше, розкаювалась.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що дівчинка, яку свідок впізнала в обвинуваченій, за будинком АДРЕСА_4 під час проведення огляду місця події та відеозапису показувала місця, де вона зробила закладки та фотографії з координатами цих місць в пам`яті свого телефона. Дівчинка говорила, що хотіла в такий спосіб заробити, плакала. Було очевидно, що вона щиро жалкує про те, що вчинила.

За висновком експерта № 7-1900 від 03.07.2020 року надані на дослідження кристалічні речовини білого кольору, що утворюють вміст двох полімерних зіп-пакетів, які находились у згортках з полімерної ізолюючої стрічки синього та червоного кольору, містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), - масою в перерахунку на основу 0,3428 г та 0,6232 г загальною масою 0,966 г в перерахунку на основу (а. с. 82-84).

З висновку експерта № 7-1904 від 03.07.2020 року випливає, що у складі двох таблеток блакитного кольору масою 0,9752 г виявлено психотропну речовину, обіг якої заборонено, - МДМА масою в перерахунку на основу 0,3784 г (а. с. 119-122).

За висновком експерта № 7-1909 від 03.07.2020 року, у складі двох таблеток трикутної форми виявлено психотропну речовину, обіг якої заборонено, - 3,4 метилендіоксиметамфетамін МДМА масою в перерахунку на основу 0, 4278 г; у складі двох таблеток трикутної форми - 0,4094 г метилендіоксиметамфетаміну МДМА в перерахунку на основу; у складі двох таблеток трикутної форми - 0,4164 г метилендіоксиметамфетаміну МДМА в перерахунку на основу; у складі однієї таблетки трикутної форми - 0,2126 г метилендіоксиметамфетаміну МДМА в перерахунку на основу; (а. с. 156-166).

У відповідності до висновку експерта № 7-1908 від 14.07.2020 року порошкоподібні речовини білого кольору, що утворюють вміст чотирьох згортків з полімерної ізолюючої стрічки синього та червоного кольору, містять у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), - масою в перерахунку на основу 0,3341 г, 0,3147 г, 0,339 г, 0,3122 г, 0,6767 г, 0,6524 г, 0,6661, 0,6922 г загальною масою 0,9874 г в перерахунку на основу (а. с. 164-167).

Перелічені судом докази послідовні, не містять протиріч та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, логічно поєднуються одне з одним, об`єктивно відтворюють подію злочину.

Принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які є однією з засад кримінального судочинства, внормований статтею 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Зміст принципу «поза розумним сумнівом» сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», з якого випливає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Встановивши обставини справи на підставі наданих суду фактичних даних, суд знаходить сукупність цих даних, які є допустимими, належними та достовірними, достатньою для прийняття процесуального рішення на користь обвинувачення, яке поза розумним сумнівом доведене в цьому провадженні.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими у відповідності до вимог закону, суд доходить висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК України як незаконних придбання, перевезення та зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин, предметом яких були психотропні речовини у великих розмірах.

Суд не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 307 КК України, оскільки диспозицією частини другої вказаної статті охоплюються всі дії, винуватість в яких обвинуваченої встановлена судом.

Дійшовши висновку про те, що сукупність зазначених фактичних даних може бути використана судом при прийнятті означеного процесуального рішення, суд не може погодитися з висновками обвинувачення про те, що дії ОСОБА_5 містять ознаки повторності, виходячи з такого.

Поняття повторності кримінальних правопорушень внормовано статтею 32 КК України, відповідно до якої повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Разом з тим, як випливає із змісту частини другої вказаної статті, повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного злочину, який складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром.

У відповідності до роз`яснень, наведених в пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», передбачені у розділі VII Загальної частини КК повторність, сукупність та рецидив злочинів є окремими формами множинності злочинів, кожна з яких має специфічний кримінально-правовий зміст.

За змістом статті 32 КК повторністю злочинів визнається неодночасне вчинення однією і тією ж особою двох або більше злочинів, якщо вони:

1) передбачені тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК;

2) передбачені різними статтями Особливої частини КК і в статті, за якою кваліфікується наступний злочин, вчинення попереднього злочину зазначено як кваліфікуюча ознака.

У відповідності до пункту 5 постанови якщо в одній статті (частині статті) Особливої частини КК передбачені різні за своїм змістом діяння (статті 263, 307, 309 КК тощо), їх вчинення в різний час не утворює повторності злочинів у випадках, коли такі діяння охоплювались єдиним умислом особи. У цих випадках вчинені особою діяння стають елементами одного злочину (наприклад, незаконне виготовлення, придбання наркотичних засобів і наступне їх зберігання та перевезення; незаконне придбання вогнепальної зброї та бойових припасів і наступне їх зберігання та носіння).

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що єдиним умислом обвинуваченої охоплювались різні, передбачені диспозицією частини першої статті 307 КК України діяння, такі, як придбання, перевезення, збереігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, які були підпорядковані єдиній злочинній меті незаконному збуту психотропної речовини.

Хоча діяння обвинуваченої щодо незаконного збуту психотропних речовин і складаються з кількох дій, зокрема, з розміщення п`яти закладок, проте такі дії, на переконання суду, не містять ознак повторності, оскільки в даному випадку суд може констатувати наявність в діях ОСОБА_5 ознак продовжуваного злочину, як це передбачено наведеною судом частиною 2 статті 32 КК України.

За змістом пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» від повторності злочинів необхідно відрізняти продовжуваний злочин, який відповідно до частини другої статті 32 КК складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним злочинним наміром. Об`єднання тотожних діянь єдиним злочинним наміром означає, що до вчинення першого з низки тотожних діянь особа усвідомлює, що для реалізації її злочинного наміру необхідно вчинити декілька таких діянь, кожне з яких спрямовано на реалізацію цього наміру. Такі діяння не утворюють повторності, оскільки кожне з них стає елементом одиничного (єдиного) злочину і окремим (самостійним) злочином щодо будь-якого іншого з цих діянь бути не може, а при повторності тотожних злочинів кожен із них має свою суб`єктивну сторону, зокрема самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого злочину.

У зв`язку з викладеним при кваліфікації вчинених обвинуваченою дій зі збуту психотропної речовини суд виходить зі спрямованості її умислу, який є єдиним, а всі вчинені нею дії, які, на думку обвинувачення, утворюють повторність, підпорядковані прагненню настання єдиного результата, тому немає підстав для відокремлення кожної з цих дій з ланцюга тотожних діянь та наділення кожної з цих дій окремим умислом.

Зазначені умовиводи суду відповідають правовому висновку, викладеному в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.09.2019 року в справі № 265/2130/14-к, відповідно до якого повторність злочинів відсутня, якщо протиправні дії засудженого є тотожними та охоплені єдиним умислом на збут психотропної речовини та наркотичного засобу, навіть у випадку виявлення відповідних предметів в особливо великому розмірі та в різних місцях, і цей висновок враховує суд при наданні правової оцінки діям обвинуваченої.

Подібні висновки наявні в постанові від 08.11.2018 року в справі № 175/230/17-к Касаційного кримінального суду Верховного Суду, за змістом якої дії особи, яка придбала та незаконно зберігала у власному автомобілі та за місцем свого проживання прекурсор - «псевдоефедрин», психотропну речовину, обіг якої обмежено, «метамфетамін» та особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» в особливо великих розмірах, які були розфасовані для подальшого збуту та які були виявлені та вилучені працівниками правоохоронних органів, не можна розцінювати як повторність незалежно від кількості виявлених предметів злочинного походження в різних місцях, оскільки вони були тотожні й охоплені єдиним умислом на збут психотропної речовини та наркотичного засобу.

У зв`язку з викладеним суд виключає ознаку повторності з правової кваліфікації дій обвинуваченої.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винної, обставин, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 скоїла злочин, що Законом України про кримінальну відповідальність віднесений до категорії тяжких кримінально караних діянь, яке посягає на загальносуспільні інтереси, такі, як здоров`я людини, що проголошено Основним Законом України як найвища соціальна цінність.

Разом з цим суд бере до уваги і ту обставину, що до кримінальної відповідальності обвинувачена притягується вперше, щиро кається у вчинених діях, активно сприяла органу досудового розслідування у розкритті злочину та сприяє суду у встановленні фактичних обставин справи.

Визнаючи активне сприяння у розкритті злочину як пом`якшуючу обставину, суд враховує такі висновки Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладені в постановах від 19.05.2020 року в справі № 727/10351/17, від 07.04.2021 року в справі № 263/15605/17, від 12.09.2019 року у справі № 674/1608/17 .

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Як зазначено судом, поведінка обвинуваченої містила ознаки активного сприяння органу досудового розслідування з самого початку цього розслідування, оскільки за показаннями згаданих судом свідків саме ОСОБА_5 по мірі її застигання на місці вчинення кримінально караних дій продемонструвала не лише наявні у неї в сумочці пакети з психотропною речовиною, а й вже зроблені нею закладки, які не є очевидними, тому за умови її відмови в сприянні розкриттю злочину у органу досудового розслідування виникли б певні труднощі у викритті цих дій ОСОБА_5 .

Що стосується такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, суд неспростовно переконався в глибокому усвідомленні обвинуваченою згубності та протиправності вчинених нею дій, про що свідчить її заява про прийнятність для неї усієї суворості ситуації, в якій вона опинилась у зв`язку з її викриттям, через відвернення в такий спосіб шкоди для здоров`я інших осіб.

Тому, визнаючи щире каяття та сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи, а органу досудового розслідування у розкритті злочину, пом`якшуючими покарання обставинами, суд знаходить за можливе віднести до таких обставин і ненастання суспільно небезпечних наслідків від вчинених обвинуваченою дій у вигляді шкоди для здоров`я фізичних осіб, з урахуванням того, що визнане судом доведеним обвинувачення не містить інформації про фактичне споживання будь-ким з фізичних осіб шкідливих речовин.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.
Обставини, що характеризують особу обвинуваченого, становлять предмет доказування в кримінальному провадженні, вони обов`язково враховуються при вирішенні питання про вид та розмір показання, можливість звільнення від його відбування.

Під особою обвинуваченого треба розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Обвинувачена вперше вчинила кримінально каране діяння, в якому щиро кається та за яке суворо засуджує себе, вона відрізняється достатньо високими морально-етичними та емоційно-вольовими якостями, сповідує гуманістичні принципи, є соціально зайнятою особою, що має прагнення розвивати свої здібності та продовжувати набувати освіту з метою приносити користь суспільству, є молодою за віком особою, що здатна твердо стати на шлях звернення до духовних та соціальних цінностей.

Вона є вільною від хворобливих звичок, що становлять небезпеку для оточення.

Відомості про особу винної, достатній рівень її соціалізації та усвідомлення суспільних та загальнолюдських цінностей, а також сукупність наведених пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дають суду підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення.

Як зазначено, у статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Положеннями ст. 75 КК передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, урахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При вирішенні питання про можливість на підставі вироку суду звільнити обвинувачену від відбування покарання, суд перш за все враховує внормовані статтею 75 КК України підстави звільнення від відбування покарання, відповідно до якого суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання при призначенні, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Перешкоди для застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання за формальними критеріями, що передбачені статтею 75 КК України, щодо ОСОБА_5 відсутні.

Наведені судом пом`якшуючі покарання обставини і дані про особу винної є цілком сприятливими для прийняття такого рішення.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, призначеного ОСОБА_5 .

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченої за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.

Саме до такого висновку дійшов уповноважений на складання досудової доповіді щодо обвинуваченої орган пробації (а. с. 48).

Невжиття ж звільнення від покарання з випробуванням лише з мотивів тяжкості вчиненого злочину та суворості передбаченого за нього покарання є таким, що суперечить засадам кримінального провадження, які проголошують верховенство права, законність, справедливість.

Звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням суд в силу ст. 77 КК України не вбачає підстав для застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, яке передбачене санкцією частини статті обвинувачення як обов`язкове.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Підстав для застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу, строк дії якого сплив, суд не вбачає.

Процесуальні витрати з проведення судових експертиз на загальну суму 3269 грн. (1307 грн. 60 коп. + 653 грн. 80 коп. + 653 грн. 80 коп. + 653 грн. 80 коп.) у відповідності до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_5 у доход держави.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити покарання з застосуванням положень статті 69 КК України у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачена протягом іспитового строку тривалістю в два роки не скоїть нового злочину і виконає покладені на неї в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_5 у доход держави процесуальні витрати з проведення судових експертиз на загальну суму 3269 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 07.07.2020 року на грошові кошти в сумі 10 грн., мобільний телефон «Xiaomi Redmi Pro 6», імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ключі, жіночу сумку.

Речові докази грошові кошти в сумі 10 грн., мобільний телефон «Xiaomi Redmi Pro 6», імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , ключі, жіночу сумку, які зберігаються в камері схову відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, - повернути ОСОБА_5 за належністю.

Речові докази психотропна речовина1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (PVP), психотропна речовина МДМА, яка зберігається в камері схову відділу поліції № 3 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, - знищити.

Речовий доказ флеш-накопичувач Kingsrton Micro 16 GB з відеозаписом огляду місця події, який зберігається в матеріалах досудового розслідування, - зберігати з матеріалами досудового розслідування.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження, які не були присутні в судовому засідання, копію вироку буде направлено не пізніше наступного дня після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1