Справа №488/337/20
Провадження №1-кп/477/118/22
У Х В А Л А

12 січня 2022 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000192 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2020 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшли матеріали кримінального провадження із затвердженим обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, з ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року для розгляду за підсудністю.

Ухвалою суду від 18 лютого 2020року у справі призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалось через неявку учасників кримінального провадження.

Ухвалами суду від 08 жовтня 2021 року обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 звільнені від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 185 КК України в зв`язку із закінченням строків давності на підставі пункту 3 частини 1 статті 49 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000192 за частиною 2 статті 185 КК України закрите на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України, в зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності.

Ухвалою суду від 20 листопада 2021 року матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділені в окреме провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор висловився за можливе призначити судовий розгляд.

Представник потерпілого, обвинувачені та їх адвокати заявили усне клопотання про повернення обвинувального акту прокурору як такий, що не складений, не містить доказів винуватості обвинувачених та у зв`язку із зменшенням кількості обвинувачених вважали за необхідне викласти обвинувальний акт лише відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Прокурор проти повернення обвинувального акту заперечував, зазначаючи про відповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Враховуючи, що складання ухвали суду вимагає значного часу, на підставі частини другої статті 376 КПК України, суд обмежився складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали.

Заслухавши думки сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , разом з обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , кримінальне провадження відносно яких закрито на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України, в зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності, та іншими чотирма особами, домовившись про вчинення злочинної діяльності, в різному складі групи, вчиняли крадіжки дизельного пального в період з 03.08.2014р. по 19.03.2015р.

Доводи сторони захисту та представника потерпілого про повернення обвинувального акту прокурору через необхідність складання обвинувального акту лише відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також щодо зазначення в обвинувальному акті доказів вини обвинувачених суд вважає необгрунтованими, оскільки положеннями КПК України не передбачено змінювати обвинувальний акт в залежності від закриття кримінального провадження відносно певних обвинувачених у разі розгляду справи відносно декількох обвинувачених. Також перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, наведений у статті 291 КПК України, є вичерпним та не містить обов`язку зазначати докази винуватості обвинуваченого.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 377 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Як визначено п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.
Відповідно до вимог п. 5 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, пунктами 1, 2 частини 1 статті 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

З структури обвинувального акту неможливо визначитись, де саме міститься виклад фактичних обставин справи, а де формулювання обвинувачення, оскільки обвинувальний акт містить перелік обставин, за яких були вчинені кримінальні правопорушення, а також вказівку, що вищевказані особи обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, але після цього не містить формулювання обвинувачення, як того вимагає ст. 291 КПК України

При викладенні обставин справи в обвинувальному акті, окрім обвинувачених, зазначені також прізвища інших осіб, з якими була досягнута попередня домовленість на вчинення злочину з розподілом ролей, однак відсутнє зазначення статусу цих осіб у кримінальному провадженні.

При цьому, в частині обвинувачення відносно ОСОБА_3 , при загальному викладенні обставин наводяться прізвища двох певних осіб, а в подальшому, при викладенні конкретних епізодів (з 15.08.2014р. по 05.03.2015р. та з 06.03.2015 по 19.03.2015р.) зазначаються прізвища ще двох осіб, які, відповідно обвинувальному акту, виконували свою частину злочинного наміру, але які не зазначені при загальному викладенні обставин.

А в частині обвинувачення відносно ОСОБА_4 , при загальному викладенні обставин наводяться прізвища трьох певних осіб, з зазначенням про необізнаність двох з них про злочинні наміри обвинувачених, а в подальшому, при викладенні конкретних епізодів зазначено про виконання цими особами своєї частини наміру.

Вказане свідчить про вчинення злочину у співучасті з цими особами, однак процесуальний статус цих осіб не визначений, при цьому, відповідно до реєстру, дві особи зазначені як свідки, а дані щодо інших двох осіб взагалі відсутні, як в обвинувальному акті, так і в реєстрі.

Статтею 62 Конституції України та статтею 17 КПК України закріплено принцип презумпції невинуватості, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Порушення принципу презумпції невинуватості, закріпленого у наведених нормах закону та у п.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, тягне за собою порушення прав обвинуваченого.

З огляду на те, що в обвинувальному акті містяться посилання на конкретних осіб, спільно з якими обвинувачені вчинили злочин, та з пояснень сторони обвинувачення в судовому засіданні, дві особи не мають відношення до справи, оскільки не були обізнані про злочинність дій обвинувачених, а дві особи, відповідно до реєстру, є свідками, разом з цим у обвинувальному акті зазначено про повідомлення цими особами організатору про виконання своєї частини злочинного наміру, зазначене є істотним порушенням вимог закону та зазначення в обвинувальному акті про конкретних осіб без визначення їх процесуального статусу та щодо яких відсутнє рішення суду щодо їх винуватості, є неприпустимим.

Крім того, обвинувачення відносно ОСОБА_3 містить епізоди вчинення крадіжок в період з 03.08.2014р. по 19.03.2015р., а обвинувачення відносно ОСОБА_4 в період з 03.03.2015р. по 19.03.2015р. Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до обвинувального акту, були співучасниками низки загальних епізодів, при цьому дії ОСОБА_3 по організації злочину, викладені в частині обвинувачення відносно нього самого, відрізняються від викладення його ж дій, як організатора, в частині обвинувачення відносно ОСОБА_4 .

Також в загальній частині обвинувачення відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначено, що викрадене пальне ОСОБА_3 реалізовував, а виручені від реалізації грошові кошти розподіляв між учасниками зазначеної злочинної групи, а при викладенні обставин по епізодах зазначено, що ОСОБА_3 використовував викрадене дизельне пальне на власний розсуд.

Також в обвинуваченні зазначено про «обумовлене місце», в яке одні співучасники скидали каністри з дизельним пальним, а інші співучасники ці каністри забирали та переносили на територію станції. При цьому, яке це саме «обумовлене місце», в обвинувальному акті не вказано та не конкретизоване.

Отже, зазначені обставини свідчать про неконкретність обвинувачення та порушення права обвинувачених на захист, оскільки загальний виклад обставин не відповідає обставинам, викладеним в окремих епізодах, а загальний виклад обставин в частині обвинувачення відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , враховуючи участь ОСОБА_3 в усіх епізодах пред`явленого обвинувачення, в тому числі і по епізодам обвинувачення відносно ОСОБА_4 , не співпадають між собою в частині дій ОСОБА_3 , що, за відсутності формулювання обвинувачення, не дають можливості визначитися, які ж обставини фактично встановлені під час досудового розслідування.

Зазначене вказує на невідповідність обвинувального акту нормам КПК України, що позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинувачених та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом, та ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52), рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відсутність у тексті обвинувального акта формулювання обвинувачення та суперечності у викладенні обставин справи, свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000192 повернути прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошений 14 січня 2022 року о 08 годині 45 хвилин.

Суддя ОСОБА_1