ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2685/21 Справа № 209/897/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000191 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року, якою обвинувальний акт щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України,
повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції в ухвалі зазначено, що в порушення вимог ст.291 КПК України, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наявні недоліки, які полягають у неконкретності кваліфікації та суперечності формулювання обвинувачення.
Однак, вказаний висновок суду є помилковим, оскільки в обвинувальному акті вказані конкретна кваліфікація діянь та формулювання обвинувачення, яке відповідає фактичним обставинам, які встановлені під час досудового розслідування.
Окрім того, відповідно до ч.1 ст.338 КПК України прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Також питання відповідності кваліфікації дій обвинуваченого та встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення є предметом судового розгляду, яке не може бути вирішено у підготовчому судовому засіданні, оскільки для його з`ясування необхідне дослідження матеріалів кримінального провадження.
Захисником ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, та ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувальний акт від 25.03.2021 року у його найменуванні містить відомості про правову кваліфікацію діянь ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 366 КК України.
В той же час, наявні в обвинувальному акті формули кваліфікації діянь ОСОБА_8 , ОСОБА_9 взагалі не містять посилань на відповідні частини статей 28 та 32 КК України, хоча формулювання обвинувачення вказує на вчинення злочинів групою осіб за попередньою змовою.
Крім того, у формулюванні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, а саме: перевищення влади або/та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які супроводжувалися погрозою застосування насильства над потерпілим, що призвели до настання тяжких наслідків.
Частина 3 статті 365 КК України містить окремі самостійні кваліфікуючі ознаки: «перевищення влади», «перевищення службових повноважень» та «дії, які явно виходять за межі наданих йому прав», «дії, які явно виходять за межі наданих йому повноважень». В кожному випадку діяння особи має містити конкретну кваліфікуючу ознаку, яка ставиться йому у провину. Неможливим є одночасне інкримінування за одне діяння всіх наведених кваліфікуючих ознак, до того ж, з формулюванням «або» та «чи», яке є неконкретизованим, тобто є незрозумілим, яке саме діяння у даному випадку ставиться у провину обвинуваченому.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, обвинувачених та захисника ОСОБА_7 , які заперечувати проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно із якою визначаються вимоги до змісту та форми обвинувального акта. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Так, в ході апеляційного перегляду встановлено, що відповідно до обвинувального акта дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.365 КК України, як перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які супроводжувалися погрозою застосування насильства над потерпілим, що призвели до настання тяжких наслідків.
Відповідно до цього ж обвинувального акта дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст.365 КК України, як перевищення влади та службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, які супроводжувалися погрозою застосування насильства над потерпілим, що призвели до настання тяжких наслідків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначена в обвинувальному акті кваліфікація дій обвинувачених є неконкретизованою, оскільки зазначення в обвинувальному акті на перевищення влади або/та службових повноважень свідчить про відсутність належного формулювання обвинувачення, так як не зрозуміло, яке саме діяння ставиться у провину обвинуваченим.
Також, відповідно до викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяли групою осіб за попередньою змовою, разом з цим, кваліфікація дій обвинувачених за ст. 28 КК України не визначена, оскільки у диспозиції статті вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб не передбачене.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на захист, та відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Саме з обізнаністю із суттю обвинувачення в особи виникають й інші права: давати пояснення, показання (п.5 ч.3 ст.42 КПК України), надавати докази (п.2 ч.4 ст.42 КПК України) тощо.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що викладена в обвинувальному акті кваліфікація дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.365 КК України не відповідає вищевказаним положенням кримінального закону, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України.
При цьому, доводи прокурора про те, що суд у підготовчому судовому засіданні не може досліджувати питання відповідності кваліфікації дій обвинуваченого та встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, а також, що прокурор має право змінити обвинувальний акт не заслуговують на увагу, оскільки викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення за ч.3 ст.365 КК України, яке є неконкретизованим, не вказує на те, що суд першої інстанції надавав оцінку його змісту та суті, а лише перевірив на відповідність диспозиції статті викладене обвинувачення в обвинувальному акті.
Разом з тим, допущені порушення не є новими фактичними обставинами, а є очевидними недоліками обвинувального акта, що встановлено на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
З урахуванням наведеного, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора, та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 серпня 2021 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4