Справа № 373/878/21
Номер провадження 1-кп/373/130/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2021 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої-адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Переяслав кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000570 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Переяслав-Хмельницький Київської області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обіймає посаду заступника директора з економічних питань КНП «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ», є вдовою, на утриманні якої перебувають двоє дітей, 2003 та 2014 років народження, несудимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2020 року, близько 18 години 00 хвилин, ОСОБА_7 керуючи власним технічно-справним автомобілем марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалася зі швидкістю 50 км/год. проїжджою частиною вулиці Покровська в місті Переяслав в напрямку вулиці Новокиївське шосе. В межах перехрестя вулиць Покровська та Івана Мазепи в місті Переяслав, по ходу свого руху, в порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, яким визначено, що: «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявила неуважність під час керування транспортним засобом, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не зреагувала на її зміну, у зв`язку із чим допустила наїзд вищевказаним транспортним засобом на неповнолітнього пішохода ОСОБА_4 , яка переходила проїжджу частину вулиці Покровська в м. Переяслав Київської області по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно робочого місця водія.

В результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому малого крила клиноподібної кістки з переходом на латеральну стінку очниці ліворуч; перелому латеральної стінки решітчастої кістки з переходом на гребінь ліворуч без зміщення уламків; перелому латеральної стінки кісток носу ліворуч; перелому стінок основної пазухи праворуч; перелому лонної та сідничної кісток ліворуч; перелому 1-го ребра по паравертибральній лінії праворуч, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Грубе порушення водієм автомобіля «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху України перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння неповнолітній ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті та показала суду, що у вказаний в обвинувальному акті день та час їхала по вулиці Покровська в місті Переяслав в напрямку вулиці Новокиївське шосе, Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не зменшила швидкість та допустила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яку не побачила. Після цього, вона одразу зупинила автомобіль, запитала у потерпілої як вона себе почуває та попросила перехожих викликати швидку, на яку очікувала разом з потерпілою. Крім того, додала, що відшкодувала потерпілій витрати на лікування згідно наданих їй чеків.
Обвинувачена не заперечує вірність кваліфікації своїх дій органами досудового розслідування, а також критично ставиться до вчиненого нею злочину, щиро розкаюється у вчиненому.
Допитана в судовому засіданні потерпіла суду показала, що 06 листопада 2020 року приблизно о 18:00 годині по пішохідному переходу вона переходила проїзну частину дороги по вул. Покровській в місті Переяславі. Пройшовши половину проїзної частини дороги, вона зупинилась на острівці безпеки, та переконавшись у відсутності автомобілів на іншій частині дороги, розпочала рух. Коли вона майже закінчила перехід дороги, автомобіль синього кольору здійснив на неї наїзд. Наступні події, що відбувались після того як її збили, вона не пам`ятає. Крім того, відзначила, що обвинувачена відшкодовувала витрати, понесені на лікування та попросила вибачення за те, що сталось.

Відповідно до ч. 3ст. 349 КПК України за клопотанням захисника обвинуваченої та за згодою усіх учасників судового провадження, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позиції відсутні. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення, у такому випадку, права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої.

Допитавши у судовому засіданні обвинувачену і потерпілу, суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_7 своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (надалі - Постанова) із врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

У п. 3 Постанови зазначено, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 , враховує наступне.

Обвинувачена вчинила тяжкий злочин, в результаті якого спричинено негативні наслідки для здоров`я потерпілої, разом з тим, обвинувачена вперше притягується до кримінальної відповідальності, обіймає посаду заступника директора з економічних питань КНП «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ», за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, є вдовою, на утриманні якої перебуває двоє дітей: ОСОБА_9 , 2014 року народження, яка є малолітньою дитиною, та ОСОБА_10 2003 року народження - інвалід 3 групи з дитинства довічно; відповідно до даних досудової доповіді, складеної органом пробації, факторів, які підвищують ризик вчинення повторного кримінального правопорушення не встановлено, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінено як низький.
В судовому засіданні обвинувачена відверто визнала провину у вчиненому злочині, щиро розкаялась у вчиненому та відшкодувала витрати на лікування потерпілої, що не спростовувалося потерпілою та її законним представником. Крім того, обвинувачена сприяла здійсненню досудового розслідування шляхом належної участі у слідчих діях, що підтверджується стороною обвинувачення.

Крім того, посткримінальна поведінка обвинуваченої, яка виразилася у ініціативі виклику швидкої допомоги, відшкодуванні шкоди на лікування потерпілої, свідчить про її бажання виправити ситуацію, що склалася.
З огляду на наведене, на підставі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає щире розкаяння винної, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши вищевикладені обставини, в тому числі обставини вчинення злочину, повне визнання обвинуваченою своєї вини, думку потерпілої, її законного представника, а також думку прокурора, які вважали за можливе звільнити обвинувачену від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення обвинувачена заслуговує покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком один рік.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів, співмірним діянню і характеристиці особи.

При вирішенні питання про доцільність застосування до обвинуваченої додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує думку прокурора, який не вбачав необхідності у застосуванні додаткового покарання до обвинуваченої, а також висновки органу пробації, викладені у досудовій доповіді та з урахуванням тих обставин, що обвинувачена не перебуває у шлюбі, одна виховує дітей, і автомобіль є необхідним засобом, який вона використовує для реабілітації хворої дитини, а також забезпечує перевезення іншої дитини до навчальних закладів протягом навчального року, не вбачає за доцільне застосовувати до ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 10 листопада 2020 року, підлягає скасуванню.
Питання про долю речових доказів та судових витрат слід вирішити відповідно до ст.ст.100, 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 10 листопада 2020 року в межах кримінального провадження № 0000570 на автомобіль марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Речовий доказ автомобіль марки «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_7 - залишити в її ж користуванні, як належне їй майно.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 5001 грн 54 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1