ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2692/21 Справа № 191/1144/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:
Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду як незаконну, та застосувати до нього ст.81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він відбув 2/3 призначеного покарання, по прибуттю до СВК - 94 одразу почав працювати, має два заохочення, стягнень не має, підтримує дружні відносини лише з тими засудженими, які бажають виправитись.
Зазначає, що представник колонії, який брав участь в суді першої інстанції, не заперечував щодо застосування до нього ст.81 КК України, однак в ухвалі суду зазначено, що він заперечував.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання має 2 заохочення, стягнень не має, на теперішній час працевлаштований, характеризується посередньо, але своєю поведінкою не довів виправлення, також враховано те, що згідно ст. 81 КК України застосування умовно-дострокового звільнення є правом, а не обов`язком суду, а тому суд дійшов висновку, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений своєю поведінкою не довів свого виправлення.
Застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Так, згідно із характеристикою, засуджений ОСОБА_7 за час його перебування в СІЗО м. Бахмут характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. До ДУ Синельниківська виправна колонія № 94 прибув 08.05.2019 року, працевлаштований в цех №2 різноробочим, ставлення до праці задовільне, змінні норми виконує під контролем адміністрації. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу. Правила внутрішнього розкладу виконує під наглядом адміністрації.
Також з матеріалів провадження вбачається, що засуджений має два заохочення, стягнень не має.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.
Наявність у ОСОБА_7 лише двох заохочень за весь період відбування покарання, початок якого рахується з 21.05.2018 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він відбув 2/3 призначеного покарання, по прибуттю до СВК - 94 одразу почав працювати, має два заохочення, стягнень не має, підтримує дружні відносини лише з тими засудженими, які бажають виправитись, не є підставами для скасування ухвали суду, оскільки виконання засудженим своїх прямих обов`язків має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Посилання засудженого на те, що представник колонії, який брав участь в суді першої інстанції, не заперечував щодо застосування до нього ст.81 КК України, однак в ухвалі суду зазначено, що він заперечував, є таким, що підтверджується технічним записом судового засідання від 03.06.2021 року, однак колегія суддів вважає, що не заперечення представника колонії щодо застосування до засудженого ст.81 КК України не є безумовною підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання засудженого, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4