Справа № 450/290/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/405/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000782 від 07.10.2017 р. про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 ,-

встановила:

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2020 рокувизнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування призначеного основного покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання та обмеження у вільному пересуванні після набрання вироком законної сили.

Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 в доход держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 21588,60 грн.

Накладений арешт ухвалами слідчого судді від 09.10.2017 р. на тягач марки "DАF 95 ХF" номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіп марки "SCHMITZ SРR 24" номерний знак НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_12 , - скасовано, а вказане майно вважати повернуто свідку ОСОБА_13 .

Накладений арешт ухвалою слідчого судді від 09.10.2017 р. на транспортний засіб марки "Пежо" номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_14 , - скасовано, а вказане майно повернуто власнику.

Згідно вироку суду, Обвинувачений ОСОБА_6 , 07.10.2017 р. о 01 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом марки "Пежо" номерний знак НОМЕР_3 та рухаючись ним автодорогою "Київ-Чоп" у напрямку до м.Київ, на 536 км. + 420 м. території Пустомитівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.5, п.1.10 в частині термінів "дорожня обстановка", "дорожні умови", "безпечна швидкість", Р.2 п.2.3 підпунктів "б, д", п.2.9, Р.12 п.12.1, п.12.3, Р.13 п.13.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він перебуваючи у стані алкогольного сп"яніння, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з урахуванням дорожньої обстановки не вибрав в установлених межах безпечної швидкості керованого автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції з моменту настання об"єктивної можливості виявити перешкоду для руху, не вжив своєчасно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд (зіткнення) на задню частину припаркованого на проїзній частині напівпричепа марки "SCHMITZ SРR 24" номерний знак НОМЕР_2 у складі тягача марки "DАF 95 ХF" номерний знак НОМЕР_1 із увімкненою аварійною світловою сигналізацією та габаритними ліхтарями.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири транспортного засобу марки "Пежо" номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_15 та ОСОБА_16 отримали тілесні ушкодження, які призвели до смерті.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування вказує, що судом безпідставно не враховано, те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, у нього наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та визнання винуватості, яке було як і під час досудового розслідування так і судового розгляду, наявність на його утриманні батьків похилого віку, на обліках не перебуває, позитивно характеризується у Храмі Святого Миколая, а також те, що у потерпілих відсутні будь-які претензії до нього, оскільки шкода їм відшкодована в повному обсязі, останні наполягали на звільненню його від відбування покарання із іспитовим строком, проте суд не взяв до уваги думку потерпілих з цього приводу.
Наголошує, що судове провадження здійснювалось без участі потерпілої ОСОБА_10 . Ознайомившись із матеріалами кримінального провадження слід зазначити, що потерпіла належним чином судом не повідомлялась про дати судових засідань, підтвердження про вручення їй повідомлень суду в матеріалах судової справи немає, внаслідок чого вирок ухвалено без її участі та без врахування її думки, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України.
В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_17 просить визнати недопустимим доказом довідку №1525 від 11.10.2017, якоюпідтверджується стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 та виключитиіз формулювання обвинувачення вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, таобставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.02.2020 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинамкримінального провадження, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання, з випробуванням із іспитовим строком - 3роки, поклавши на обвинуваченого ОСОБА_6 відповідні обов`язки, передбачені п.1, п. 2 ч.1 ст. 76 КК України, зокрема, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробацїї про зміну місця проживання,роботи або навчання. У решті вирок залишити без змін.
Звертає увагу, що не погоджується, що довідка №1525 від 11.10.2017, видана комунальною 8-ю клінічною лікарнею м. Львова з якої вбачається, що «сп`яніння (кров на етанол №8152-1,34%), яку покладено в основу вироку, підтверджує стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що цей доказ є недопустимим.
Підкреслює, що обвинувачений ОСОБА_6 всупереч вимог пункту 9 Розділу II був доставлений до Комунальної 8-ма клінічної лікарні м. Львова у відсутностіпрацівників поліції, у зв`язку із чим не забезпечено достовірність результатів огляду.
Наголошує, що стороною обвинувачення не надано на підтвердження стану алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 - Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (Додаток №4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735.

На думку апелянта, з огляду на те, що стороною обвинувачення не надано акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (Додаток № 3 та 4 Інструкції відповідно), не виявляється за можливе встановити, чи було направленняпрацівників поліції для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Наполягає, що стороною обвинувачення всупереч вимог пункту16 Розділу III Інструкції надано Довідку №1525 від 11.10.2017, а не висновок та акт, непредставлено направлення на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, незабезпечено присутність поліцейських під час проведення огляду водія.
Вважає, що дані докази напідставі пункту 22 розділу III Інструкції, п.7 Порядку - вважаються недійсними, а томувбачаються обгрунтовані підстави для визнання їх недопустимими доказами укримінальному провадженні, та такими, що отримані внаслідок істотного порушенняправ та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
На вирок суду потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування вказує, що для зміни вироку суду наявна наступна підстава, зокрема: судом безпідставно не враховано, те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, у такого наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та визнання винуватості, яке було як і під час досудового розслідування так і судового розгляду, наявність на його утриманні батьків похилого віку, на обліках не перебуває, позитивно характеризується у Храмі Святого Миколая, а також те, що у потерпілих відсутні будь-які претензії до нього, оскільки шкода відшкодована в повному обсязі, під час судового розгляду вона наполягала на звільненню ОСОБА_6 від відбування покарання із іспитовим строком, про те суд не взяв це до уваги.
Вважає, що підстав для незастосування положень ст. 75 КК України, в даному випадку не було, оскільки ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, повністю відшкодував заподіяну шкоду, наявні обставини, які пом`якшують покарання.
На думку апелянта, призначене покарання за вироком від 17.02.2020 у виді позбавлення волі на строк 5 років за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, внаслідок чого має місце невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що передбачено ст. 414 КК України, та відповідно до ч. 2 ст. 409 КК України, є
На вирок суду потерпіла ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства при його постановленні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування вказує, що в порушення вимог ст. ст. 135, 136 КПК України, її належним чином не було повідомлено про час, дату і місце судових засідань, що унеможливило участь в таких, чим порушено її права, передбачені ст. 56 КПК України, зокрема право брати участь у судовому провадженні, у безпосередній перевірці доказів, а також право висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому.
Звертає увагу, що в матеріалах судової справи відсутнє належне підтвердження вручення їй повісток про виклик, оскільки під розпис їй жодного разу такі не вручались, про дати судових засідань відомо не було, хоча з 2017 року по даний час постійно проживаю за наявною в матеріалах кримінального провадження адресою, за кордон на тривалий час не виїжджала, номер мобільного телефону не змінювала.
На думку апелянта, судом при розгляді вказаної справи порушено такі засади кримінального провадження як диспозитивність, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.
Підкреслює, що ухваливши вирок, який оскаржується без її участі, суд порушив таку засаду кримінального провадження, передбачену ст. 21 КПК України, як доступ до правосуддя, відповідно до якої кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому КПК України.
Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за вироком від 17.02.2020 у виді позбавлення волі на строк 5 років за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, внаслідок чого має місце невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що передбачено ст. 414 КК України, та відповідно до ч. 2 ст. 409 КК України, є підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції.Незважаючи на обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд помилково дійшов до висновку про те, що вчинення злочину за таких умов не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винного, оскільки, обвинувачений щиро розкаявся у вчиненні злочину, та до нього відсутні претензії, а призначене покарання за таких умов, не відповідає меті покарання.Судом безпідставно не враховано і те, що такий позитивно характеризується у Храмі Святого Миколая, має на утриманні батьків похилого віку.Таким чином, з огляду на сукупність викладених обставин, при призначенні покарання ОСОБА_6 слід застосувати положення ст. 75 КК України, а саме призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із одночасним застосуванням положень статті 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання строком на 3 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На вирок суду потерпілий ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.1, п.2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування вказує, що для зміни вироку суду наявна наступна підстава, зокрема: судом безпідставно не враховано, те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, у такого наявні обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та визнання винуватості, яке було як і під час досудового розслідування так і судового розгляду, наявність на його утриманні батьків похилого віку, на обліках не перебуває, позитивно характеризується у Храмі Святого Миколая, а також те, що у потерпілих відсутні будь-які претензії до нього, оскільки шкода відшкодована в повному обсязі, під час судового розгляду він наполягав на звільненню ОСОБА_6 від відбування покарання із іспитовим строком, про те суд не взяв це до уваги.
Вважає, що підстав для незастосування положень ст. 75 КК України, в даному випадку не було, оскільки ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро покаявся, повністю відшкодував заподіяну шкоду, наявні обставини, які пом`якшують покарання.
Крім того, на думку апелянта, судом при ухваленні вироку не застосовано закон, який підлягає застосуванню, що, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є також підставою для зміни судового рішення, а саме не застосовано положення ст. 75 КК України, оскільки ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро покаявся, відшкодував шкоду в повному обсязі. Претензії до нього відсутні. На обліках не перебуває, позитивно характеризуюсь у Храмі Святого Миколая. Потерпілі просили суд не позбавляти його волі, та суворо не карати, не заперечили проти укладення угоди про визнання винуватості із застосуванням ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечив апеляційні скарги, обговоривши доводи наведені в апеляційних скаргах та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не підлягають до задоволення виходячи із наступного.

Висновок суду про винуватість у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 286 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

На виконання вимог закону суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності, дав оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам відповідно до ст. 94 КПК України, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

Доводи викладені в апеляційних скаргах про те, що вирок є незаконним через суворість покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого є безпідставними, й колегія суддів їх до уваги не бере, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції покарання призначене ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст. 65 КК України, при цьому враховано, ступінь тяжкості вчиненого, особу винного, який раніше не судимий, пом`якшуючі покарання обставини такі, як щире каяття, визнання своєї винуватості і активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні батьків похилого віку, обтяжуючу покарання обставину таку, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, який на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, посередньо характеризується за місцем реєстрації і проживання, позитивно у Храмі Святого Миколая.

Ті обставини, на які в апеляційних скаргах покликаються апелянти, як на підставу скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого через суворість, немає. Доводи апеляційних скарг з даного приводу безпідставні, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, призначене ОСОБА_6 покарання за видом і терміном, і з реальним його відбуванням, колегія суддів, вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснення наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини , що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин , має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно застережень, наведених у п. 9 Постанови, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі с. 75 КК України має бути належним чином мотивоване.
Висновок суду першої інстанції про не можливість застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України є обґрунтованим, колегія суддів погоджується, що вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винного, який дозволив собі вживати спиртні напої, керувати транспортним засобом і наражати на небезпеку оточуючих осіб, в тому числі учасників дорожнього руху.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції врахував позицію потерпілої сторони щодо призначення ОСОБА_6 виду та розміру покарання, однак вона не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.
На переконання колегії суддів, уникнення особою реального покарання за даних обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, про те, що судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 основне покарання у вигляді реального позбавлення волі і таке покарання буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
На переконання колегії суддів, зазначені вище обставини справи та дані про особу ОСОБА_6 у своїй сукупності, давали суду достатні підстави для висновку про можливість виправлення засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства.
Вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання мотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , апелянти в апеляційних скаргах не навели.
З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 належним чином повідомлялась про дату та час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, зокрема по телефону, проте остання жодного разу протягом розгляду справи в судове засідання не з`явилась та причини неявки суду не повідомляла, відтак підстави для скасування вироку з даного приводу відсутні.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 викладені ним в доповненні до апеляційної скарги про недостовірність результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння є безпідставними, огляд обвинуваченого на стан алкогольного сп`яніння проведено відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735, висновок про перебування ОСОБА_6 під час вчинення інкримінованих йому дій, а саме ч.3 ст. 286 КК України спростовуються доказами наявними в матеріалах кримінально провадження, які досліджені судом першої інстанції, таким дана належна оцінка, зокрема довідкою медичного закладу №1525 від 11.10.2017 р., якою встановлено стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції і призначення нового розгляду, у справі не встановлено, а відтак підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненнями, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 17 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4