Справа № 631/977/20
Провадження № 1-кп/631/28/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області справу за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2020 року під № 0000040, щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця селища Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області,

громадянина України, із середньо-технічною освітою, розлученого,

без утриманців, раніше не судимого, який працює в ОБ`ЄДНАННІ СПІВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНИХ БУДИНКІВ «КОЛОС» працівником

по комплексному обслуговуванню будинків та прибудинкової території,

має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

зареєстрований та проживає за адресом:

АДРЕСА_1 ;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України,-

в с т а н о в и в:

11 жовтня 2020 року близько 16 години 15 хвилин ОСОБА_3 прибув на територію домоволодіння, розташованого за адресом: АДРЕСА_2 ,- в якому мешкає ОСОБА_6 , з метою витребування боргу, який нібито перед ним мав останній. В цей час на подвір`ї вказаного домоволодіння знаходився знайомий ОСОБА_7 - ОСОБА_8 . Дізнавшись у останнього, що ОСОБА_7 вдома не має, він став витребувати борг ОСОБА_7 у ОСОБА_8 . З метою встановлення наявності боргу ОСОБА_8 дістав свій мобільний телефон марки «Nokia 5.3 Android 10» й зателефонував ОСОБА_7 , від якого дізнався, що останній нікому нічого не заборгував, про що він повідомив ОСОБА_3 . Почувши це, у того виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна - мобільного телефону «Nokia 5.3 Android 10» - належного потерпілому. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_8 та, не приховуючи свого злочинного наміру протиправно заволодіти його майном, ігноруючи волю потерпілого, нехтуючи його думкою, діючи незаконно, вчинив відкрите викрадення чужого майна шляхом ривка, чим вихватив з рук потерпілого вказаний мобільний телефон та поклав його собі до кишені, після чого не звертаючи уваги на прохання ОСОБА_8 повернути йому телефон, вийшов з території зазначеного домоволодіння та зник у невідомому напрямку, звернувши викрадене на свою користь і розпорядившись ним на свій розсуд, тим самим спричинивши потерпілому за результатами товарознавчої експертизи матеріальну шкоду на загальну суму 4130,00 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав повністю і пояснив, що дійсно раніше був знайомий із ОСОБА_6 , який заборгував йому гроші. Тому 11.10.2020 року близько 16 години 15 хвилин він приїхав за його місцем мешкання за адресом: АДРЕСА_2 ,- проте того вдома не було, а на подвір`ї перебував знайомий господаря потерпілий ОСОБА_8 , від якого він потребував повернення боргу ОСОБА_7 . Потерпілий узяв свій мобільний телефон марки «Nokia 5.3 Android 10» і зателефонував ОСОБА_7 , однак той сказав, що нічого не заборгував. Це його сильно розлютило, а тому з метою подальшого з`ясування наявності боргу, його розміру та часу повернення боржником, вихватив мобільний телефон з рук потерпілого, поклав його собі до кишені, і, не звертаючи уваги на прохання ОСОБА_8 повернути телефон, вийшов з території, поїхавши у справах. Відтак, він розуміє, що неправомірно заволодів викраденим телефоном, з яким з місця вчинення злочину зник, звернувши його свою користь. Зазначив, що з вартістю телефона згоден та не оспорює її. Вказав, що інших правопорушень не вчиняв, у тому, що сталося, щиро розкаявся, телефон повернув потерпілому та добровільно відшкодував тому завдану ним шкоду.

Оцінюючи показання ОСОБА_3 , суд визнає їх послідовними, логічними, правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і доволі повно відображають фактичні обставини справи, пояснюють мотиви вчиненого, а також не викликають сумнівів щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції у цьому.

Крім того, підстав для сомообмови судом не виявлено.

Відтак, у зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив: дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, документами, що характеризують його особу, а також висновком судової експертизи й інших письмових доказів, наданих стороною обвинувачення задля вирішення судом обов`язкових питань під час ухвалення вироку.

Так, згідно з висновком експерта за результатами товарознавчої експертизи № 68, складеним 20.10.2020 року експертом ОСОБА_9 , попередженою під особистий короткий розпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, на підставі постанови слідчого СВ Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківські області лейтенанта поліції ОСОБА_10 від 19.10.2020 року «Про призначення судової експертизи», проведено експертне дослідження, яким встановлено, що станом на 11.09.2020 року вартість мобільного телефону марки «Nokia 5.3 Android 10» складає 4130,00 гривень (а. с. 173 - 174).

Оцінюючи висновок експерта з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у його сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає його вірним, послідовним, мотивованим достатньо переконливо та таким, що не суперечать обставинам справи та іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, а тому суд вважає його належним та достовірним й покладає в основу судового рішення, що ухвалюється.

Відтак, оцінюючи усі надані та безпосередньо досліджені судом письмові докази як з боку сторони обвинувачення, так і з боку сторони захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку як окремо та і у їх сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх такими, що не суперечать один одному, є достовірними та мають буди поскладані в основу судового рішення, що ухвалюється.

Приходячи до такого суд ураховує, що з огляду на зміст статті 85 Кримінального процесуального кодексу України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів

Окрім того, відповідно до положень, закріплених у статті 86 зазначеного вище кримінального процесуального кодифікованого закону України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, наведеними доказами та їх процесуальними джерелами підтверджуються обставини, перелічені статтею 91 вказаного вище нормативно-правового акту України, а тому ураховуючи позицію сторін цього кримінального провадження щодо наявності підтвердження фактичних обставини справи відповідними доказами, зібраними під час досудового розслідування, та щодо відсутності процесуальної необхідності досліджувати їх усі в ході судового розгляду справи, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, визнає такі фактичні обставини справи повністю доведеними.

Одночасно із цим суд зауважує, що частинами 2 та 4 статті 17 Кримінального процесуального кодексу обумовлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у пункті 43 свого Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» констатував, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

За таких обставин, з огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену й у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення суду від 28.10.1994 року), критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним.

Обговорюючи питання кваліфікації дій обвинуваченого, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18),- щодо розуміння кваліфікації злочину як кримінально-правової оцінки поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

З огляду на таке та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, розглядаючи кримінальне провадження відповідно до правил, обумовлених частиною 1 статті 337 Кримінального процесуального кодексу України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку про доведеність «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 11 жовтня 2020 року близько 16 години 15 хвилин злочину проти власності ОСОБА_8 в об`ємі та на суму, визначену у обвинувальному акті, оскільки він дійсно своїми умисними діями вчинив грабіж (відкрите викрадення чужого майна).

Відтак, суд вважає доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 злочину проти власності.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_3 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), у зв`язку із чим, обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Проте 17.01.2022 року за вхідним № 270/22-вх до Нововодолазького районного суду Харківської області надійшло клопотання трудового колективу Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «КОЛОС» щодо звільнення від кримінальної відповідальності та передачі на поруки їх колективу обвинуваченого ОСОБА_3 , який працює працівником по комплексному обслуговуванню багатоквартирних будинків та прибудинкової території (а. с. 198 - 199).

На обґрунтування клопотання зазначено, що трудовий колектив Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на загальних зборах обговорили питання передачі на поруки їх колективу співробітника об`єднання - працівника по комплексному обслуговуванню багатоквартирних будинків та прибудинкової території - ОСОБА_3 та прийшли до переконання, що вони мають можливість спостерігати та проводити відповідну виховну роботу з ним, про шо прийняли одноголосне рішення та вважали за необхідне клопотати перед Нововодолазьким районним судом Харківської області про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 47 Кримінального кодексу України з передачею їм на поруки (а. с. 200 201).

У судовому засіданні Голова правління ОСББ «КОЛОС» підтримав клопотання колективу цього об`єднання та пояснив, що вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення було предметом обговорення на загальних зборах. Той вказав, що провину у вчиненому визнає повністю, щиро кається у тому, що сталося. Зазначив, що на шлях вчинення кримінального правопорушення, яке визнається законом як нетяжке, встав вперше, про що шкодує. Повідомив колектив, що потерпілий на цей час претензій до нього не має. Надав обіцянки, не вчиняти подібного у майбутньому, зобов`язався виправдати довіру колективу законослухняною поведінкою у разі взяття ними його на поруки, не ухилятися від заходів виховного характеру та дотримуватись правил співжиття в побуті та громадських місцях. Тому ураховуючи відношення обвинуваченого до вчиненого та за наслідками наведеного вище обговорювання, колектив вважає, що виховання ОСОБА_3 в колективі є можливим, буде ефективним, а тому вирішили взяти на себе обов`язок здійснювати відносно нього заходи виховного характеру, перевірку додержання ним правил співжиття в побуті та громадських місцях, а також недопущення вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обговорюючи порушене перед судом клопотання, сторона захисту в особі обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 повністю підтримали клопотання трудового колективу як таке, що ґрунтується на положеннях кримінального та кримінального процесуального кодифікованого законодавства України, та просили дійсно звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передав на поруки колективу ОСББ «КОЛОС», де він працює з 12.07.2021 року працівником по комплексному обслуговуванню будинків та прибудинкової території й характеризується виключно з позитивного боку, а саме кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2020 року під № 0000040, закрити, так як наявні усі передумови задля цього, визначені чинним кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством України.

Одночасно з цим, обвинувачений наголосив, що дійсно не допустить в подальшому будь-яких порушень чинного кримінального законодавства, посилаючись на повне розуміння роз`яснених судом наслідків закриття провадження та звільнення його від кримінальної відповідальності із нереабілітуючих підстав, а також про можливість відновлення провадження при відмові від поручительства у відповідності до приписів статті 289 Кримінального процесуального кодексу України.

Сторона обвинувачення в особі прокурора під час вирішення питання щодо заявленого клопотання не заперечувала проти його задоволення, вважаючи за можливе та необхідне звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу відповідно до статті 47 Кримінального кодексу України, так як той вперше вчинив нетяжкий злочин та щиро покаявся у ньому.

Проти такого ходу подій не заперечував і потерпілий ОСОБА_8 , який власноручно у своїй заяві, долученій до матеріалів справи за вхідним № 260/22-вх від 14.01.2022 року, вказав, що не має до обвинуваченого претензій та не заперечує проти закриття провадження у справі внаслідок звільнення того від кримінальної відповідальності у порядку, обумовленому чинним законодавством (а. с. 126).

Відтак, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, а саме: обвинуваченого та його захисника, які його повністю підтримали, потерпілого, який не заперечував проти цього, та ураховуючи висновок прокурора, який вважав за можливе передати обвинуваченого на поруки,- беручі до уваги бажання самого ОСОБА_3 , направлене на припинення кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2020 року під № 0000040, щодо його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого часиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України, спираючись на досліджені матеріали кримінального провадження, якими винність обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю, суд вважає за можливе та необхідне клопотання задовольнити, виходячи з такого.

Порядок закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності передбачений параграфами 1 та 2 глави 24 й главою 27 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями).

Частина 1 статті 283 вказаного процесуального кодексу передбачає, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

При цьому норма права, передбачена пунктом 1 частини 2 та частиною 8 статті 284 цього ж кодифікованого акту України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Крім того, як обумовлюють частини 1 статей 285 та 286 Кримінального процесуального кодексу України особа звільняється судом від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України та у порядку, встановленому нормами кримінального процесуального права.

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності під час судового засідання, суд у відповідності до приписів частини 2 статті 288 кримінального процесуального кодифікованого закону України зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а також згідно обов`язкових для суду вказівок абзацу 5 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» ще й повинен переконатись в тому, що діяння, у вчиненні якого підозрюється особа, дійсно мало місце, що воно містить в собі складу злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України, цей підозрюваний винний у його вчиненні, а також, у тому, що умови та підстави його звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом, і встановлені матеріалами кримінального провадження.

У Загальній частині кримінального кодифікованого закону України передбачена можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку з передачею її на поруки.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 47 Кримінального кодексу України особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, та щиро покаялась, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням, за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Тобто, підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує, або настання певної події.

З роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у пункті 5 і 6 своєї Постанови № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Звільнення від кримінальної відповідальності у такому випадку можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Звернення з клопотанням крім колективу можуть ініціювати сам обвинувачений. За наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 47 Кримінального кодексу України має умовний характер, так як ця особа протягом року з дня передачі на поруки повинна виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадський порядок.

Відтак, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов:

1) особа вчинила кримінальне правопорушення вперше;

2) діяння належить до кримінального проступку або нетяжкого злочину;

3) особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, щиро покаялася;

4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи;

5) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.

Підставою такого звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину, передавати на поруки не можна.

З огляду на викладені дискреційні повноваження суду, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду, та є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.

Отже, з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2020 року під № 0000040, вбачається та безпосередньо встановлено під час судового розгляду справи, що 11.10.2020 року ОСОБА_3 вчинене інкриміноване йому злочинне діяння, передбачене частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України, винність у якому він повністю визнав, щиро покаявся та висловив жаль з приводу своїх дій та осуд своєї поведінки, не оспорюючи викладені в обвинувальному акті обставини і кваліфікацію вчиненого ним діяння.

Таке розкаяння обвинуваченого, на думку суду, свідчить про його бажання спокутувати провину перед колективом підприємства та виправити свою поведінку.

Приходячи до такого висновку, суд ураховує, правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, а саме:

- постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18),- щодо розуміння, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній китичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

- та постанову Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18),- щодо розуміння, що щире каяття як таке характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась. За наявності щирого каяття не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України. Тобто передбачені цим пунктом обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Класифікація кримінальних правопорушень залежно від ступеня їх тяжкості наведена у статті 12 Кримінального кодексу України.

Так, частиною 1 статті 12 Кримінального кодексу України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

При цьому за ступенем тяжкості злочини поділяються на:

а) нетяжкі злочини - якими є передбачені цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення яких передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

б) тяжкі злочини якими є передбачені цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення яких передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років;

в) особливо тяжкі злочини якими є передбачені цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення яких передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачене одночасно основне покарання у виді штрафу та позбавлення волі, визначається виходячи зі строку покарання у виді позбавлення волі, передбаченого за відповідний злочин (частина 7 статті 12 Кримінального кодексу України).

У свою чергу, санкція частини 1 статті 186 цього кодифікованого кримінального закону України у абзаці 2 вказаної норми права передбачає покарання за його вчинення у виді:

- штрафу від 2 до 4 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- або громадських робіт на строк від 120 до 240 годин;

- або виправних робіт на строк до 2 років;

- або арешту на строк до 6 місяців;

- або позбавлення волі на строк до 4 років.

Таким чином, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення за ступенем тяжкості відноситься до нетяжкого злочину та згідно із приміткою до статті 45 кримінального кодексу України не є корупційним, а тому у зв`язку із його вчиненням, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу відповідно до вимог статті 47 наведеного вище кодифікованого закону.

Відтак, під час з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, судом установлений комплекс закріплених на стадії розслідування та підтверджених під час судового розгляду провадження одночасного існування фактичних обставин та передумов, які у світлі норм кримінального та кримінального процесуального законодавства України й у своїй сукупності свідчать про можливість задоволення клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності з переданням його на поруки колективу ОСББ «КОЛОС» за клопотанням останнього.

А саме.

1.Обвинувачений дійсно є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіжу).

2.Вчинене ним кримінальне правопорушення за наведених вище обставин у відповідності до змісту частини 4 статті 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином, так як санкція частини 1 статті 186 цього ж кодексу передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 4 років.

3.Інкримінований ОСОБА_3 нетяжкий злочин з огляду на примітку до статті 45 кримінального кодифікованого закону України, не є таким, що пов`язаний з корупцією.

4.Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, за яке його притягають до відповідальності, вперше, оскільки раніше до кримінальної відповідальності взагалі не притягувався, судимостей не має.

5.ОСОБА_3 щиросердно покаявся, так як:

а) фактично визнав шляхом відкритого висловлювання своєї провини у вчиненому, має превеликий жаль щодо того і критично ставиться до свого вчинка й поведінки, що передувала злочину;

б) активно сприяв розкриттю та розслідуванню кримінального провадження, встановленню фактичних обставин справи та істини у неї, здійснював усіляку допомогу у встановленні наявних обставин.

Про наявність каяття ОСОБА_3 свідчить і його бажання виправити свою вину перед колективом, який бере його на поруки, а також змінити на краще свою поведінку в громадськості.

6.Обвинувачений з липня 2021 року прийнятий на роботу працівником по комплексному обслуговуванню будинків та прибудинкової території ОСББ «КОЛОС», а тому є повноцінним членом трудового колективу, який заявив клопотання про передання його їм на поруки, яке прийняте ними одностайно на загальних зборах (а. с. 211).

7.Прийнятим рішення та наявним клопотання вказаний колектив ОСББ «КОЛОС» узяв на себе зобов`язання здійснювати міри виховного впливу задля недопущення вчинення ОСОБА_3 нових кримінальних правопорушень (а. с. 200 201).

8.Обвинувачений, щодо якого вирішується питання про передачу на поруки колективу, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, є відповідальним, ввічливим і дисциплінованим працівником, який бере активну участь у громадському житті об`єднання, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, у порушенні внутрішнього трудового розпорядку не зафіксований (а. с. 202).

9.ОСОБА_3 надав свою згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу, членом якого він є.

В силу приписів частин 2 та 3 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення, суть обвинувачення, підстава звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Після цього, згідно із частиною 4 статті 286 цього ж кодифікованого кримінального процесуального закону України, якщо під час здійснення судового провадження щодо кримінального провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Здебільшого суд застосовує приписи пункту 42 остаточного Рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого 15.11.2007 року за заявою № 22750/02 у справі «Бендерський проти України», де суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитись залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року). Право може вважатись ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (пункт 33 рішення «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року та пункти 32 і 35 рішення «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року).

З огляду на таке, вивчаючи зміст клопотання, що вирішується за суттю, суд вбачає, що воно є обґрунтованим, повністю відповідає вимогам Кримінального та Кримінального процесуального кодексу України та містить всі необхідні відомості, які закон вважає за потрібне.

Зважаючи на таке та перевіривши клопотання, що вирішується, тобто про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності в рамках цього кримінального провадження, на його відповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, ураховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дій обвинуваченого, що свідчать про його щиросердне каяття, ступень активності та ефективності, встановивши наявність підстав, передбачених чинним законодавством з наведеного питання, зокрема, статтею 47 Кримінального кодексу України, беззастережне бажання ОСОБА_3 на таке його звільнення, суд приходить до переконання про можливість його виправлення без фактичного застосування до нього заходів кримінально-правової репресії і вважає, що його перебування в колективі, який клопоче перед судом про передання обвинуваченого йому на поруки посприяє його виправленню, а тому не вважає за необхідне притягувати його на цей період часу до кримінальної відповідальності, що робить можливим та необхідним клопотання колективу задовольнити, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2020 року під № 0000040, закрити.

Відповідно до змісту частини 1 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В рамках цього провадження як на стадії його досудового розслідування, так і до початку судового розгляду справи з єдиним унікальним № 631/977/20 (провадження №1-кп/631/28/22) цивільний позов потерпілим ОСОБА_8 поданий не був.

Закриваючи кримінальне провадження, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо (пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Тотожна правова позиція викладена й Великою Палатою Верховного Суду у її постанові, прийнятій 17.06.2020 року у справі з єдиним унікальним № 598/1781/17, де вказано, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речовий доказ: мобільний телефон «Nokia 5.3 Android 10», наданий 29.10.2020 року ОСОБА_3 в порядку статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, визнаний постановою, прийнятою слідчим СВ Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_10 30.10.2020 року та переданий потерпілому ОСОБА_8 на зберігання під схорону розписку (а. с. 170 - 171), - підлягає поверненню власникові (законному володільцю).

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України к процесуальним витратам відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках цього кримінального провадження було проведене експертне дослідження судовим експертом ОСОБА_9 , яка не є фахівцем державної спеціалізованої експертної установи, й стороною обвинувачення не доведений факт витрат держави на її роботу, підстав для стягнення на цей час з ОСОБА_3 витрат на залучення експерта при проведенні товарознавчої експертизи (висновок експерта за результатами товарознавчої експертизи № 68 від 20.10.2020 року) в сумі 471,03 гривень не має.

Заходи забезпечення в рамках цього кримінального провадження застосовані не були.

Постановляючи ухвалу, суд також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому кримінальне провадження перебувало на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; Рішеннями Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», від 28.10.1994 року у справі «Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства» та від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України»; статтями 9, 59, 61 та 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 12, 45, 47, 50, 65 66 і частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановами Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»; постановою Великої Палати Верховного Суду, прийнятою 17.06.2020 року у справі з єдиним унікальним № 598/1781/17; постановами Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятими 05.04.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 658/1658/16-к (провадження № 51-735 км 18), 07.11.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 297/562/17 (провадження № 51-329 км 18); постановами Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятими 30.10.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612 км 18); а також статтями 17, 31, 35 - 37, 84 86, 91, частиною 9 статті 100, статтями 118, 122, 124, 126, 128, 337, 349, 283 286, 288, 367 372, 375 376, 392, 393, 395, 532, 533 та 535 Кримінального процесуального кодексу України, -№ 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями), -

у х в а л и в:

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого з передачею його на поруки колективу ОБ`ЄДНАННЯ СПІВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНИХ БУДИНКІВ «КОЛОС», зареєстроване за вхідним № 270/22-вх від 17.01.2022 року, подане в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2020 року під № 0000040, щодо обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України, задовольнити повністю.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України, у зв`язку із передачею його на поруки колективу ОБ`ЄДНАННЯ СПІВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНИХ БУДИНКІВ «КОЛОС», працівником по комплексному обслуговуванню будинків та прибудинкової території якого він є.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 жовтня 2020 року під № 0000040, щодо обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України, закрити.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що він впродовж одного року з дня передачі його на поруки зобов`язаний виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру, не порушувати громадський порядок та не вчиняти нове кримінальне правопорушення, інакше його буде притягнуто до кримінальної відповідальності, за вчинений злочин, передбачений частиною 1 статті 186 Кримінального кодексу України.

Повідомити колектив ОБ`ЄДНАННЯ СПІВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНИХ БУДИНКІВ «КОЛОС» про передачу працівника по комплексному обслуговуванню будинків та прибудинкової території ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їм на поруки.

Роз`яснити колективу ОБ`ЄДНАННЯ СПІВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНИХ БУДИНКІВ «КОЛОС» про недопустимість формального підходу до питання про взяття ОСОБА_3 на поруки, а також про те, що на підставі положень частини 1 статті 289 Кримінального процесуального кодексу України якщо протягом року з дня передачі працівника по комплексному обслуговуванню будинків та прибудинкової території ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їм на поруки, останній не виправдає довіру колективу, ухилятиметься від заходів виховного характеру та порушуватиме громадський порядок, загальні збори колективу можуть прийняти рішення про відмову від поручительства за взяту ними на поруки особу. В такому випадку відповідне рішення їм слід направити до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Речовий доказ: мобільний телефон «Nokia 5.3 Android 10», наданий 29.10.2020 року ОСОБА_3 в порядку статті 93 Кримінального процесуального кодексу України, визнаний постановою, прийнятою слідчим СВ Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_10 30.10.2020 року та переданий потерпілому ОСОБА_8 на зберігання під схорону розписку, - повернути власникові (законному володільцю).

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні, а також ОБ`ЄДНАННЮ СПІВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНИХ БУДИНКІВ «КОЛОС» для відома та виконання.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.

На ухвалу може бути подана апеляція в Харківській апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала, що набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання нею законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Повний текст ухвали було постановлено з урахуванням приписів частини 7 статті 115 Кримінального процесуального кодексу України, виготовлено шляхом комп`ютерного набору, підписано суддею в одному примірнику та оголошено у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду 31.01.2022 року о 08 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_1