Справа № 466/6713/20 Головуючий у 1 інстанції: Баєва
Провадження № 11-кп/811/1189/21 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження

17 грудня 2021 року м. Львів

Суддя Львівського апеляційного суду ОСОБА_1 , вивчивши матеріали апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,

встановив:
оскарженою ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_2 і ОСОБА_3 строк тримання під вартою на 60 днів до 03 січня 2022 року включно із визначенням кожному застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, що становить 190 320 грн. та покладено відповідні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, строком дії не більше двох місяців.

Не погоджуючись із даною ухвалою обвинувачений ОСОБА_2 подав на неї апеляційну скаргу.

Вивчивши матеріали апеляційної скарги, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, захисник обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 вже звертався до суду апеляційної інстанції в інтересах обвинувачених з аналогічною апеляційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року та змінити обвинуваченим ОСОБА_2 і ОСОБА_3 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби, а саме з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.

За наслідками апеляційного розгляду Львівським апеляційним судом було постановлено 13.12.2021 року ухвалу, згідно якої апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строку тримання під вартою із визначенням розміру застави без зміни. Дана ухвала набрала законної сили 13.12.2021 року, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У відповідності до ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Науменко проти України» (заява № 41984/98, п. 53) правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Перегляд в порядку нагляду не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відхилення від цього принципу можливе тільки, коли воно спричинене незалежними і непереборними обставинами (рішення у справах «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 40; «Осовська та інші проти України», заява № 2075/13, п. 26; «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний союз» проти України», заява № 10640/05, п. 52).

Відтак, кримінальним процесуальним законом в даному випадку не передбачено право на повторне оскарження ухвали слідчого судді з тих самих підстав.

Керуючись ч.4 ст. 399 КПК України,

постановив:
відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2021 року про продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали разом з апеляційною скаргою і усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1