Справа № 368/1092/21
УХВАЛА
Іменем України
"01" грудня 2021 р. Слідчий суддя Кагарлицького районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , сторони кримінального провадження прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , користувача майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні № 0001402, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.. 246 ч. 1 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна, -
ВСТАНОВИВ :
15 листопада 2021 року прокурор Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0001402, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.. 246 ч. 1 КК України.
Дане клопотання обґрунтовано тим, що 13.11.2021 до ч/ч ВП №1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що поблизу с. Бурти, Обухівського (Кагарлицького) району невідомі особи здійснюють незаконну порубку дерев. (ЖЕО № 6511 від 13.11.2021)
15.11.2021 відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001402з попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 246 КК України.
13.11.2021 року у присутності двох понятих проведено огляд місця події в лісосмузі по праву сторону від автодороги в напрямку від м. Кагарлик до с. Бурти Обухівського району, Київської області, в ході якого встановлено, що на ґрунтовій дорозі знаходиться транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 2101 з державними номерними знаками НОМЕР_1 , (легковий седан-В), номер шасі (кузова, рама, коляска) НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 . До автомобіля прикріплений причіп легковий марки ХТ, модель 81024 з державними номерними знаками НОМЕР_3 , шасі (рама) НОМЕР_4 , який завантажений дерев`яними колодами різної довжини та діаметру, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 .
Під час огляду місця події до Обухівського РУП ГУНП в Київській області вилучено транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 2101 з державними номерними знаками НОМЕР_1 , (легковий седан-В), номер шасі (кузова, рама, коляска) НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , жителю, АДРЕСА_1 . А також причіп легковий марки ХТ, модель 81024 державними номерними знаками НОМЕР_3 , шасі (рама) НОМЕР_4 , який завантажений дерев`яними колодами різної довжини та діаметру, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 . Вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 та ключі до автомобіля, які поміщено до спеціального пакету № INZ1007065.Також вилучено бензопилу марки «Світязь БП-4500PRО».
Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження речового доказу.
Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Як передбачено у ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
?збереження речових доказів;
?спеціальної конфіскації;
?конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
?відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, в ході досудового розслідування зібрано відомості, які дають достатні підстави вважати, що вилучений транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 2101 з державними номерними знаками НОМЕР_1 , (легковий седан-В), номер шасі (кузова, рама, коляска) НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , жителю, АДРЕСА_1 . А також причіп легковий марки ХТ, модель 81024 з державними номерними знаками НОМЕР_6 , шасі (рама) НОМЕР_4 , який завантажений дерев`яними колодами різної довжини та діаметру, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 . Вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 та ключі до автомобіля, які поміщено до спеціального пакету № INZ1007065, також бензопилу марки «Світязь БП-4500PRО», що являються предметами вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, підозру у кримінальному провадженні № 0001402 не оголошено нікому.
За таких обставин, власник майна, на яке слідчим суддею буде накладено арешт, на даному етапі досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні бере участь у статусі третьої особи.
Разом з тим, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звертатися лише прокурор.
Згідно ч. 3 ст. 244 КПК України, клопотання розглядається слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, не пізніше п`яти днів із дня його надходження до суду.
Особа, яка подала клопотання, повідомляється про місце та час його розгляду, проте її неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання, крім випадків, коли її участь визнана слідчим суддею обов`язковою.
Враховуючи викладене, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження вказаного майна з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на вилучений транспортний засіб марки ВАЗ, моделі 2101 з державними номерними знаками НОМЕР_1 , (легковий седан-В), номер шасі (кузова, рама, коляска) НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , жителю, АДРЕСА_1 . А також причіп легковий марки ХТ, модель 81024 з державними номерними знаками НОМЕР_3 , шасі (рама) НОМЕР_4 , який завантажений дерев`яними колодами різної довжини та діаметру, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 . Вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_6 та ключі до автомобіля, які поміщено до спеціального пакету № INZ1007065, а також бензопилу марки «Світязь БП-4500PRО».
Крім того, майно, на яке буде накладено арешт, має суттєве значення для встановлення важливих обставин вчинення кримінального правопорушення після проведення відповідних експертиз та може бути використане, як речовий доказ в йому кримінальному провадженні.
Користувач майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки наміру різати дерево виникло тоді, коли воно заважало йому їздити в Бурти до матері дружини, а не зрубувати дерева для дрів. Його заставили у причеп скласти дрова, а потім викликали поліцію.
Прокурор в судовому засідання клопотання підтримала та просила клопотання задовольнити.
Вислухавши прокурора, користувача майна та свідків, перевіривши надані матеріали клопотання, вважаю, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Так, згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. ч. 3 - 5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Частини 1 - 3 ст. 170 КПК України передбачають, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів. В такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Слідчим суддею в судовому засіданні було встановлено, що матеріали клопотання не містять доказів, які б свідчили, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає ознакам речового доказу, а саме, що воно є об`єктом злочинних посягань, предметом злочину, знаряддям вчинення злочину, здобуто злочинним шляхом, тощо.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту повинно відповідати вимогам статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що в дійсності він дав сусіду свою пилку для того, щоб прибрати деревину від дороги, по якій їздить ОСОБА_9 до своєї тещі. Він не може зрозуміти, що після того, як забрали машину з причепом до поліції, то стовбур деревини забрали ті, хто викликав поліцію.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що коли вони прибули прибрати деревину з дороги, то їх було оточено двома машинами і люди були з бітами та заставляли складати дрова у машину, а потім викликали поліцію.
Разом з цим, прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено жодної з підстав, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України для накладення арешту на спірні земельні ділянки.
Посилання прокурора на те, що майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України є помилковим, так як не містить за своїм змістом жодних доказів того, що майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Іншої мети накладення арешту на майно прокурором не доведено та слідчим суддею не встановлено.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Подане прокурором клопотання не дає достатніх підстав вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна.
На підставі викладеного, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що в задоволенні прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слід відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.. ст.. 170-175, 309, 371, 372, 395 КПК України (в редакції 2012 року), слідчий суддя, -
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання прокурору Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Слідчий суддя : ОСОБА_1