УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/596/21

Провадження № 1-кп/568/71/21

30 вересня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Радивилів клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000004 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гаї-Лев`ятинські, Дубенського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимого, за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України
за участю прокурора ОСОБА_4
особи, стосовно якої розглядається клопотання ОСОБА_3
законного представника ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
В середині листопада 2020 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у вечірню пору доби ОСОБА_3 з метою вчинення крадіжки чужого майна, прибув до житлового господарства ОСОБА_7 , що знаходиться по АДРЕСА_1 . Перебуваючи поряд з вказаним житловим будинком, ОСОБА_3 , переконавшись в тому, що його дії не будуть поміченими іншими особами, застосувавши фізичну силу, вийняв з віконної рами скло та проник в середину будинку. Перебуваючи у середині будинку, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на особисте матеріальне збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав дві металеві дверці для печі та дві металеві плити для печі, загальною вартістю 1568,27 гривень. Після цього, ОСОБА_3 з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим розпорядившись викраденим на власний розсуд. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_7 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 1568,27 гривень.
Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення.
В судовому засіданні ОСОБА_3 не допитувався, оскільки згвідно висновку судово-психіатричного експерта №47 від 21.04.2021 року ОСОБА_3 за своїм психічним станом на даний час не можу правильно сприймати обставини кримінального провадження та давати по низ відповідні покази.
Законний представник ОСОБА_5 пояснила, що обставини кримінального провадження їй не відомі. Її син ОСОБА_3 хворіє, але в побуті слухняний та виконує її вказівки.
Допитаний судом потерпілий ОСОБА_7 показав, що в АДРЕСА_1 . Вказана будівля пустує, він зрідка навідується до господарства. Восени 2020 року, коли він приїхав в село, сусідка йому повідомила, що з його хати здійснили крадіжку. Прийшовши до будинку, він виявив, що з будинку викрадено дві плити та дві дверки до грубки.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що восени 2020 року ОСОБА_3 приніс йому для продажу металеві двері від грубки та дві плити, пояснивши, що йому потрібні гроші, тому він продає належне йому майно.
Суд, заслухавши учасників судового провадження та вирішуючи питання за клопотанням про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру, виходить з того, що вчинення останнім суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, окрім показів потерпілого, доведена дослідженими у судовому засіданні доказами в обсязі, визначеному з урахуванням позицій і клопотань учасників судового провадження, а саме:
- заявою потерпілого ОСОБА_7 щодо притягнення до відповідальності особи, яка вчинила крадіжку в період з серпня 2020 року по січень 2021 року з господарства в АДРЕСА_1 (а.п.9);
- протоколом огляду місця події від 20.01.2021 р., а саме господарства по АДРЕСА_2 , де в ОСОБА_9 вилучено пічні дверці , які йому приніс ОСОБА_3 (а.п. 17);
- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 20.04.2021 року (а.с.62)
Враховуючи сукупність наведених обставин даного кримінального провадження, надані стороною обвинувачення докази, суд вважає доведеною винність ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Однак, відповідно до ст.93 КК України до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання, судом можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Частиною 2 статті 19 КК України визначено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно довідки КНП «Радивилівська центральна міська лікарня» Радивилівської міської ради №140 від 16.02.2021 року ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку з 13.07.1998 року в лікаря-психіатра. (а.с.32)
Із наданого суду стороною обвинувачення висновку судово-психіатричного експерта №47 від 21.04.2021 року, встановлено, що ОСОБА_3 страждає хронічним психічним захворюванням у формі розумової відсталості в ступені вираженості дебільності, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час не може правильно сприймати обставини кримінального провадження і давати по них відповідні покази. Під час інкримінованих йому дій. ОСОБА_3 в тимчасовому хворобливому стані не перебував, також страждав хронічним психічним захворюванням у формі розумової відсталості в ступені вираженості дебільності, не міг усвідомлювати своїх дій. За своїми психічним станом ОСОБА_3 потребує застосування примусових заходів медичного характеру госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (а.п.59-61).
Таким чином, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про визнання доведеним вчинення ОСОБА_3 , суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.3 ст.185 КК України, у стані неосудності.
Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Правова позиція Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.
Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування" примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Відповідно до приписів частини першої статті 18, частин першої, другої статті 19 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа. Осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки; до такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
За визначенням статті 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом, зокрема, до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння (пункт 1 частини першої статті 93 КК України). Залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд, зокрема, може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом (пункт 2 частини першої статті 94 КК України).
Згідно з частиною третьою статті 94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку.
Частиною другою статті 513 КПК України встановлено, що суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Враховуючи усе викладене та ступінь тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, обставини цього суспільно небезпечного діяння, беручи до уваги особу ОСОБА_3 , у тому числі з урахуванням досліджених судом і наведених вище характеризуючих його відомостей, суд дійшов до висновку, що відносно нього має бути застосований примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Питання щодо речових доказів суд вирішує за вимогами статті 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати, а саме вартість проведення Рівненським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/118-21/854-ТВ від 28.01.2021 року в розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 копійок слід віднести на рахунок держави, оскільки за змістом ч.2 ст.124 КПК України витрати на залучення експерта стягуються судом лише у разі ухвалення обвинувального вироку, тобто покладення вказаних процесуальних витрат на осіб, звільнених від кримінальної відповідальності, кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Запобіжні заходи до ОСОБА_3 не застосовувалися, прокурором у суді зазначено про відсутність підстав для їх застосування.
Керуючись ст.ст.512, 513 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000004 щодо ОСОБА_3 задоволити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гаї-Лев`ятинські, Дубенського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Речові докази: пічну металічну дверку, яка зберігається в кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції №2 Дубенсаького РВП ГУНП в Рівненській області, повернути ОСОБА_7 .

Копію цієї ухвали суду негайно після проголошення вручити учасникам судового провадження.
Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1