Дата документу 04.11.2021 Справа № 311/2950/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/2950/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1435/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Павлограда Дніпропетровської області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, працюючий монтажником будівельних машин та механізмів у ТОВ «Торгова компанія «Спецзапчасть», одружений, маючий на утриманні трьох малолітніх дітей, маючий статус учасника бойових дій, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 296 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20 липня 2020 року по 22 липня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1144 грн. 15 коп. та 1634 грн. 15 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

20 липня 2020 року, приблизно о 17.00 годині, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину «Продукти», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Василівка, бульв. Центральний, буд. 14/6, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з метою протиставити себе суспільству, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що проявлялось у відкрито вираженому, очевидному зневажливому ставленні до громадського порядку, всупереч загальноприйнятим правилам поведінки та нормам моралі, ігноруючи присутніх в приміщенні магазину сторонніх осіб та працівників магазину, відкрито тримав у руках бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1 промислового виготовлення, яка є боєприпасом, та виразив усну погрозу підірвати її, в результаті чого особи залишили приміщення магазину, а торгівельний заклад припинив свою роботу.

Крім того, у невстановлений день, час і місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з метою незаконного поводження з бойовими припасами, незаконно придбав бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1 промислового виготовлення, після чого незаконно носив її при собі без передбаченого законом дозволу до моменту виявлення та вилучення за наступних обставин. 20 липня 2020 року, в період часу з 18.29 години до 19.10 години, в приміщенні магазину «Продукти», розташованого за адресою: Запорізька область, м. Василівка, бульв. Центральний, 14/6, під час затримання ОСОБА_7 , у останнього при собі виявлено та вилучено предмет в зборі, який складається з: предмета еліпсоїдної форми, який є корпусом бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, що до бойових припасів не відноситься та містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - тротил, масою 50-56 г; предмета циліндричної форми, який є холостою пробкою гранат промислового виготовлення, що до бойових припасів не відноситься: - предмета циліндричної форми, який є бойовим уніфіковані підривачем дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, що до бойових припасів не відноситься, але є самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНСР, масою 0,1 г, азид свинцю, масою 0,2 г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген, масою 1 г; які у сукупності являються вибуховим пристроєм військового призначення, а саме, бойовою ручною оборонною осколковою гранатою Ф-1 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та придатна для здійснення вибуху, який ОСОБА_7 незаконно придбав та носив при собі без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, вважає вирок суду за епізодом ч. 4 ст. 296 КК України незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Вважає, що висновок суду в цій частині не відповідає дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, які є недопустимими, мають суб`єктивний та упереджений зміст, а також не спростовують тих доводів та обставин, на які посилався обвинувачений під час розгляду справи як на підставу його невинуватості.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали, що саме поліцейські зайшли до магазину та наказали усім присутнім вийти з нього, особисто у ОСОБА_7 гранату не бачили, жодних погроз чи яких-небудь вимог він не заявляв.

Звертає увагу, що заяв чи інших повідомлень про хуліганські дії ОСОБА_7 у магазині «Продукти» 20 липня 2020 року до правоохоронних органів не надходило, і потерпілого (потерпілих) від його дій за ознаками ч. 4 ст. 296 КК України немає.

За таких обставин вважає, що ОСОБА_7 підлягає виправданню за ч. 4 ст. 296 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

З приводу призначеного ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України покарання зазначає, що воно є занадто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Так, ОСОБА_7 щиро розкаявся, повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, неодноразово пожалкував про скоєний ним злочин, навчений та покараний наріканням оточуючих людей.

Крім того, суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, хоча ОСОБА_7 вказав, що випив лише пляшку пива.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, тому посилання суду на минулі його попередні погашені судимості суперечить вимогам ст. 88 КПК України, він має стійкі соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, є учасником бойових дій, брав участь в АТО.

Також суд не оцінив клопотання ГО «Ветерани АТО та волонтери «РАЗОМ», які просили призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, який кримінальне провадження за ч. 4 ст. 296 КК України закрити за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, а за ч. 1 ст. 263 КК України визнати його винуватим та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу та зазначив, що вирок за ч. 4 ст. 296 КК України є незаконним, оскільки відсутні докази посягання на громадський порядок, і ніхто з громадян не звертався із заявою про хуліганство в магазині.

Обвинувачений у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу свого адвоката та зазначив, що він знайшов гранату, подзвонив до поліції та пішов до поліції здати її, але зайшов у магазин попити води. Вважав, що ніякої шкоди він не заподіяв. Крім того, розкаявся в тому, що поніс гранату самостійно, а не повідомив про це поліцію.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що кваліфікація за ч. 4 ст. 296 КК України є вірною, а вина доведеною. Звернула увагу, що обставини вчинення злочину є особливо небезпечними та полягали в тому, що обвинувачений вчинив злочин у магазині, тобто громадському місці, і у випадку вибуху могло постраждати багато людей. Крім того, обвинувачений тримав гранату з кільцем на пальці, а людей вивели з магазину саме через такі дії обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому незаконному носінні та придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
Разом з тим, суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що по дорозі додому він побачив предмет, схожий на гранату. Він підібрав її і вирішив віднести в поліцію, після чого зателефонував до поліції та повідомив, що знайшов гранату та направляється в поліцію і про те, де він знаходився. Потім він зайшов до магазину «Продукти» щоб купити води. В магазині знаходилися два продавці та одна жінка покупець виходила з приміщення. Приблизно через 1-1,5 хвилини в магазин прибули співробітники поліції, які підійшли до нього та забрали гранату. Граната була бойовою, з ребристою поверхнею, в зібраному стані, запал вставлений. Гранату він тримав увесь час в своїх руках, при цьому, кільце гранати придавив пальцем. Гранату в магазині він нікому не показував, палець в кільці гранати не тримав, гранатою нікому не погрожував. Поліцейські відгинали йому пальці на руці, якою він тримав гранату. Він не чув щоб співробітники поліції просили його віддати гранату. Він мав раніше бойовий досвід та розумів, що граната є бойовою. Вчиняти хуліганські дії наміру не мав.
Таким чином, у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту повністю заперечувала факт наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на вчинення хуліганських дій.

Позиція обвинуваченого зводилась до того, що він знайшов та мав намір віднести гранату до поліції, а в магазин зайшов лише для того, щоб випити води, і наміру погрожувати комусь гранатою та порушувати громадський порядок не мав.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, свідок ОСОБА_9 у суді першої інстанції показала, що вона працювала продавцем у відділі магазину «Продукти», куди зайшов ОСОБА_7 , який пройшов до лікеро-горілчаного відділу, де придбав воду і почав пити. Потім зайшли поліцейські та наказали залишити приміщення магазину. Гранату у ОСОБА_7 вона не бачила. Магазин не працював приблизно 30 хвилин.
Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показала, що вона працює продавцем в магазині «Продукти», куди після 17-ї години зайшов ОСОБА_7 , щоб купити мінеральну воду. Вона поспілкувалася з ОСОБА_7 у ковбасному відділі магазину, де знаходилося чотири покупці. Потім зайшли поліцейські та наказали усім присутнім залишити приміщення магазину. Вона підійшла до ОСОБА_7 та побачила у нього на великому пальці лівої руки кільце (чеку) від гранати, а в самій руці (лівій) гранату. ОСОБА_7 трохи відійшов та почав пити воду. Потім до приміщення магазину зайшли ще поліцейські, які «навалилися» на ОСОБА_7 , після чого вона вийшла з магазину. Приблизно о 18-й годині вони з іншими продавцями зайшли до магазину та продовжили роботу. Погроз того дня від ОСОБА_7 вона не чула.
Свідок ОСОБА_12 у суді першої інстанції показала, що вона працює продавцем в магазині «Продукти», куди у вечірній час зайшов ОСОБА_7 , якого вона знала раніше. Потім зайшли поліцейські та наказали усім присутнім залишити приміщення магазину. Пізніше їм повідомили, що у ОСОБА_7 була граната. Внаслідок вказаних подій магазин не працював приблизно 10 хвилин. Погроз того дня від ОСОБА_7 вона не чула.
Свідок ОСОБА_13 , який працював у групі реагування Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, у суді першої інстанції показав, що приблизно о 17-й годині вони разом з напарником ОСОБА_14 на службовому автомобілі здійснювали патрулювання. В районі магазину «П`ятачок» співробітники служби охорони повідомили їм, що чоловік з гранатою зайшов до магазину. Вони разом з ОСОБА_14 зайшли до магазину, де знаходився ОСОБА_7 , два продавці та приблизно 10 покупців. В ході розмови ОСОБА_7 повідомив їм, що він образився на співробітників поліції, які склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, та йшов зустрітися з поліцейським, який на нього склав відповідний протокол. При цьому, він помітив у лівій руці ОСОБА_7 гранату, кільце від якої було на великому пальці його руки. Руки ОСОБА_7 тримав в «замку». Він дав вказівку особам, які були в магазині, щоб залишити приміщення. Він та ОСОБА_14 намагалися заспокоїти ОСОБА_7 та неодноразово просили його віддати гранату, однак він відмовлявся це робити. Після цього, він разом з ОСОБА_14 завалили ОСОБА_7 на долівку, він тримав праву руку, а ОСОБА_14 ліву руку ОСОБА_7 , а потім до магазину зайшла група захоплення.
Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції надав показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_13 , а також додатково повідомив, що ОСОБА_7 погрожував підірвати гранту через складання на нього поліцейськими протоколу про адміністративне правопорушення.
Свідок ОСОБА_15 , який працює начальником СРПП № 4 Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області, у суді першої інстанції показав, що коли він заступив на роботу, надійшло повідомлення від чергового про те, що чоловік в стані алкогольного сп`яніння знаходиться з гранатою. Він разом з поліцейським ОСОБА_16 виїхали на виклик та зайшли в магазин «Продукти». В магазині знаходився ОСОБА_7 , біля нього були поліцейські ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Також у магазині була продавець. Коли він зайшов до магазину, граната була в лівій руці ОСОБА_7 , у останнього були ознаки алкогольного сп`яніння. Він бачив, як ОСОБА_7 , тримаючи гранату в лівій руці, зробив правою рукою рух до чеки, після чого поліцейські забрали у ОСОБА_7 гранату. При цьому, ОСОБА_7 висловлювався нецензурною лайкою на адресу поліцейських, якими на нього раніше був складений адміністративний протокол за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. На адресу співробітників магазину ОСОБА_7 не лаявся. Свідку відомо, що цього дня ОСОБА_7 телефонував на службу «102» та повідомляв, що він йде карати співробітників поліції за складений на нього адміністративний протокол.
Свідок ОСОБА_16 , який працює поліцейським СРПП Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області, у суді першої інстанції показав, що після 17-ї години, він, ОСОБА_15 та ОСОБА_17 виїжджали до магазину «Продукти», куди надійшов виклик з інформацією про перебування чоловіка з гранатою. В приміщенні магазину він сказав продавцям залишити магазин, після чого вийшов сам, а ОСОБА_15 з ОСОБА_17 зайшли. Крім них в магазині були ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також ОСОБА_7 .. Вказані події тривали приблизно 15-30 хвилин.
Підстав не довіряти показанням свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку свідків.

Показання вищезазначених свідків у суді першої інстанції є логічними та послідовними, оскільки вони переконливо повідомили про обставини вчиненого кримінального правопорушення, їх пояснення повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з рапорту про подію від 20 липня 2020 року вбачається, що о 17.13 годині до Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 20 липня 2020 року о 17.12 годині за адресою: м. Василівка, траса, на перехресті біля АТБ, біля дороги, стоїть нетверезий чоловік у військовій формі з гранатою (а.с. 76).

З рапорту про подію від 20 липня 2020 року вбачається, що о 17.14 годині до Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 20 липня 2020 року о 17.13 годині в м. Василівка ОСОБА_7 повідомив, що у нього граната та він перекриє рух на «п`ятачку», оскільки він обурений діями співробітників поліції, у зв`язку з чим, висловлює протест (а.с. 77).

З протоколу огляду місця події від 20 липня 2020 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості біля вхідних дверей до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 . Під час проведення огляду було виявлено та вилучено корпус ручної оборонної гранати Ф-1 та запал до гранати типу УЗРГМ (а.с. 78-90).

З висновку судово-психіатричного експерта № 319 від 12 серпня 2020 року вбачається, що ОСОБА_7 розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє в цей час. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані короткочасного психічного розладу у вигляді гострої алкогольної інтоксикації. На теперішній час виявляє ознаки психічного розладу у вигляді розладу адаптації, переважно з порушенням емоцій, що пов`язано з психотравмуючою ситуацією. Отже, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 114-120).

З висновку судової комплексної хіміко-вибухово-технічної експертизи № 12-60/6-357 від 17 вересня 2020 року вбачається, що надані на дослідження предмети, які 20.07.2020 були виявлені та вилучені у ОСОБА_7 під час затримання в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », за адресою: Запорізька область м. Василівка, бульвар Центральний, 14/6, являються: предмет еліпсоїдної форми - корпусом бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься; предмет циліндричної форми являється холостою пробкою гранат промислового виготовлення, яка до бойових припасів не відноситься; предмет циліндричної форми - бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійним вибуховим пристроєм і відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху). Наданий на дослідження корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 в сукупності з наданим на дослідження бойовим уніфікований підривачем дистанційної дії УЗРГМ являються вибуховим пристроєм військового призначення, а саме, бойовою ручною оборонною осколковою гранатою Ф-1 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів. Надані на дослідження предмети, а саме: корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 містить заряд бризантної вибухової речовини - тротил, масою 50-56 г: холоста пробка гранати вибухових речовин не містить; уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ містять в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1г, азид свинцю масою 0,2г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1г. Надані на дослідження предмети, а саме: заряд вибухової речовини, яким споряджений корпус бойової ручної оборонної осколкової гранати Ф-1 придатний для здійснення вибуху та руйнування корпусу з утворенням характерних осколків, при наявності підриву (ініціювання вибуху ) або при утворені необхідних для цього умов; холоста пробка для здійснення вибуху не придатна; бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ придатний для здійснення вибуху у якості засобу підриву (ініціювання вибуху) (а.с. 121-133).

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння від 20 липня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 був оглянутий у вказаний день лікарем-наркологом та о 17 годині 40 хвилин перебував у стані алкогольного сп`яніння 3 проміле (а.с. 186).

Вказана концентрація алкоголю в крові людини відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння.

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, на переконання апеляційного суду, прийшов до правильного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив саме хуліганство із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних доказів на підтвердження його вини і не взяв до уваги докази його невинуватості.

Так, свідки надали суду повністю логічні та змістовні пояснення з приводу обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, їх показання повністю узгоджуються між собою та з іншими дослідженими доказами.

Крім того, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно та об`єктивно оцінивши всі фактичні обставини, в тому числі і повідомлені стороною захисту, прийшов до висновку про неспроможність позиції захисту та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_7 умислу на порушення громадського порядку, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» (далі Постанова), хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Відповідно до п. 4 Постанови, суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.

Відповідно до п. 5 Постанови, за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

При цьому грубе порушення громадського порядку передбачає недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях. Оцінювати порушення як грубе слід з урахуванням кількості його учасників, території, на якій мало місце порушення, кількості потерпілих, тривалості порушення тощо.

Суб`єктивна ж сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. При цьому неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною, безсумнівною як для винної особи, так і для очевидців його дій.

Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку обґрунтовано встановив, що ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину, умисно погрожував підірвати гранату, яку відкрито тримав у руках, в результаті чого присутні в магазині особи були вимушені покинути магазин, який на деякий час припинив свою роботу.

З показань допитаних у суді першої інстанції свідків убачається, що на місці події було три продавця магазину, чотири співробітника поліції та багато відвідувачів (покупців) магазину.
Незважаючи на те, що обвинувачений не виказував погроз особисто працівникам магазину ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , він спочатку подзвонив на службу «102» та повідомив, що йде карати співробітників поліції за складений на нього адміністративний протокол, після чого зайшов до магазину, відкрито тримаючи у руці гранату, кільце якої було на великому пальці руки, не реагував на прохання співробітників поліції віддати гранату, погрожував підірвати її, у зв`язку з чим, співробітники поліції були вимушені наказати присутнім особам покинути магазин, а самі вжили дії по вилученню у обвинуваченого гранати.

І саме завдяки рішучим діям працівників поліції було припинено подальший розвиток подій, які могли привести до особливо тяжких наслідків.

Поведінка обвинуваченого в приміщенні магазину під час припинення його суспільно-небезпечних дій повністю спростовує доводи апеляційної скарги з приводу того, що обвинувачений гранату мав намір видати працівникам поліції.

Крім того, свідок ОСОБА_10 категорично повідомила, що коли вона підійшла до ОСОБА_7 , то побачила у нього в лівій руці гранату, а на великому пальці лівої руки кільце від гранати.

На переконання колегії суддів, обвинувачений не міг не розуміти, що він знаходиться у торгівельному закладі та своїми діями проявляє зневажливе ставлення до громадського порядку, а показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 поза розумних сумнівів доводять, що дії ОСОБА_7 були направлені саме на порушення громадського порядку, що потягло за собою тимчасове припинення нормальної діяльності магазину.

Безумовним підтвердженням цього є те, що вказані події відбулися у вечірній час доби, коли більшість осіб повертається з роботи додому та заходить до продуктових магазинів для придбання необхідних продуктів, протиправні дії обвинуваченого супроводжувались тимчасовим припиненням нормальної діяльності магазину, з якого були вимушені вийти як продавці так і відвідувачі, свої протиправні дії обвинувачений розпочав використовуючи малозначний привід (складення на нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України), а також те, що обвинувачений тривалий час уперто не припиняв свої дії, незважаючи на вмовляння співробітників поліції віддати гранату.

Факт наявності на місці події значної кількості людей, які стали свідками протиправних дій обвинуваченого, не викликає жодних сумнівів, оскільки вказані висновки повністю підтверджуються показаннями свідків, їх показання в цій частині є логічними і послідовними, і у колегії суддів відсутні підстави для визнання їх сумнівними чи недостовірними.
Колегія суддів вважає, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 була зухвалим викликом соціальному оточенню, а обстановка і обставини події, динаміка їх розвитку та об`єктивні ознаки поведінки ОСОБА_7 свідчать про те, що вона була зумовлена саме бажанням протиставити себе суспільству, продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки, та супроводжувалась особливою зухвалістю.

Врахувавши викладене, дослідивши зібрані у справі докази та постановляючи вирок, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України.

Всупереч доводів апеляційної скарги, до органу поліції надходила заява ОСОБА_18 про те, що 20 липня 2020 року приблизно о 17.00 годині невідома особа зайшла до магазину «Продукти» з предметом у руках, схожим на гранату (а.с. 104).

Інші доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності вини ОСОБА_7 є безпідставними та спростовуються наведеними вище доказами.

Доводи захисника обвинуваченого про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані обвинувачений та свідки, досліджені всі докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Доводам обвинуваченого у вироку суду обґрунтовано надано критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому остаточного покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, так і для призначення йому більш м`якого покарання, відсутні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неналежного врахування судом першої інстанції за епізодом ч. 1 ст. 263 КК України щирого каяття, повного визнання вини та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні ОСОБА_7 покарання, та прийшов до висновку про можливість призначення йому за ч. 1 ст. 263 КК України покарання в мінімальних межах санкції.

Разом з тим, вказані пом`якшуючі покарання обставини за епізодом ч. 4 ст. 296 КК України відсутні, оскільки ОСОБА_7 не визнавав свою вину у вчиненні хуліганства та повідомляв суду першої інстанції обставини, які не відповідають дійсності.
Клопотання ГО «Ветерани АТО та волонтери «РАЗОМ» про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України також не має вирішального значення при призначенні обвинуваченому покарання, особливо враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та обставини їх вчинення.

Також повністю спростовані доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений не перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки наявний у матеріалах кримінального провадження висновок свідчить, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння 3 проміле (а.с. 186).

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на погашені судимості ОСОБА_7 ,, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до покарання і за визначених законом умов тягне настання для такої особи відповідних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних проваджень у разі вчинення такою особою нового злочину.
Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли саме виникає судимість (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості або її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язане зі спливом термінів, передбачених ст. 89 КК України, протягом яких особа повинна дотриматись визначених законом вимог та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.
Врахувавши вимоги ст. 89 КК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в силу вимог ст. 89 КК України ОСОБА_7 на час постановлення оскаржуваного вироку вважався таким, що не мав судимості.
Разом з тим, припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашено або знято, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків попередньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості при вирішенні будь-яких питань, у тому числі й при характеристиці особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості і є неприпустимим.
За таких обставин, суд першої інстанції не повинен був зазначати у вступній частині вироку про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, тому посилання на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, необхідно виключити зі вступної частини вироку суду.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими в постанові Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі № 647/1831/15-к (провадження № 51-336км17) та постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 739/1140/18 (провадження № 51-1858 км 20).

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, змінити.
Виключити зі вступної частини вироку суду посилання на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4