Номер провадження 1-кп/243/924/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» листопада 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0001411, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 04 жовтня 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 01 листопада 2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Димитрове Біробіджанського району Єврейської Автономної області, Російської Федерації, росіянина, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, офіційно не працевлаштований, який не є особою з інвалідністю, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-06 вересня 2012 року Дергачівським районним судом Харківськой області за ст.ст. 309 ч.1, 263 ч.2, 70, 70 ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. Звільнений умовно достроково 05 травня 2015 року на підставі Ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2015 року на невідбутий строк три місяці три дні;

-15 лютого 2018 року Боровським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на один рік;

-07 лютого 2019 року Двуреченським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч.2, 71 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік три місяці. Звільнений 07 травня 2020 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2021 року о 17 годині 10 хвилин ОСОБА_4 ,будучи раніше,15 лютого 2018 року засудженим Боровським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на один рік, 07 лютого 2019 року, засудженим Двуреченським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч.2, 71 ч.1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік три місяці, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, знаходився на задньому дворі магазину супермаркет « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 та побачив велосипед марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO». В цей час на цьому ж місці у нього раптово виник протиправний корисливий, злочинний умисел, спрямований на заволодіння вказаним велосипедом, який належить потерпілому ОСОБА_6 .

Знаходячись на задньому дворі магазину супермаркету «Fresh Market», який розташований за адресою: Донецька область, Краматорський район, Святогірська ОТГ, місто Святогірськ вулиця Івана Мазепи, будинок 5 «А» ОСОБА_4 04 жовтня 2021 року о 17 годині 11 хвилин, реалізуючи свій корисливий протиправний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно, умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, на яке не має жодного права, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, передбачаючи спричинення шкоди та бажаючи завдати таку шкоду, підійшов до велосипеда марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO», сів на вказаний велосипед та став здійснювати рух в бік виїзду з двору магазину супермаркету «Fresh Market».

В цей час його дії були помічені громадянкою ОСОБА_7 , яка закликала його зупинити велосипед, та бігла за ним, однак, будучі поміченим, ОСОБА_4 , не зважаючи на її заклики, продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи відкрито, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом та метою наживи, продовжив рух на велосипеді марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO», який належить потерпілому ОСОБА_6 та поїхав у невідомому напрямку, тим самим втік з місця скоєння злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна, ОСОБА_4 заподіяв матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на суму 3283 грн 50 коп.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 після роз`яснення суті обвинувачення, визнав себе повністю винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та суду пояснив, що 04 жовтня 2021 року о 17 годині 10 хвилин він знаходився на задньому дворі магазину супермаркет «Fresh Market», який розташований за адресою: Донецька область, Краматорський район, Святогірська ОТГ, місто Святогірськ вулиця Івана Мазепи, будинок 5 «А» та побачив велосипед марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO». В цей час у нього виник умисел, спрямований на заволодіння вказаним велосипедом. Він підійшов до велосипеда марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO», сів на вказаний велосипед та став здійснювати рух в бік виїзду з двору магазину супермаркету «Fresh Market».

В цей час його дії були помічені незнайомою жінкою, яка закликала його зупинити велосипед, та бігла за ним, однак, будучі поміченим, він, не зважаючи на її заклики, продовжив реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи відкрито, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом та метою наживи, продовжив рух на велосипеді марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO» та поїхав, тим самим втік з місця скоєння злочину та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Потерпілий ОСОБА_6 , який належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути дане кримінальне провадження без його участі. Просить суд призначити покарання на розсуд суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України «Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0001411 було зареєстровано 04 жовтня 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Протоколу огляду місця події від 04 жовтня 2021 року вбачається, що оглянуто ділянку місцевості, яка знаходиться на задньому дворі супермаркету «Fresh Market», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Територія двору повністю огороджена металевим парканом (сітка), вхід до двору здійснюється через ворота, які обладнані запірним пристроєм амбарним навісним замком, на момент проведення огляду ворота у відчиненому стані. На вказаній ділянці знаходиться зонт «літнього кафе» та зафіксовано місце, де саме було залишено велосипед марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO»;

Із Заяви ОСОБА_4 від 04 жовтня 2021 року вбачається, що він добровільно надав працівникам поліції для огляду і подальшого вилучення велосипед марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO»;

Із Протоколу огляду місця події від 04 жовтня 2021 року вбачається, що об`єктом проведення огляду є відкрита ділянка місцевості, що розташовується поблизу будинку №9 по вул. Шевченко м. Святогірська, на узбіччі дороги. На вказаній ділянці знаходиться громадянин, який представився, як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_4 , який добровільно надав для огляду та подальшого вилучення велосипед гірний чорного кольору з червоними полосами на щитках пластикових та сідлі. На рулі рога прямі з хромовим напиленням, на ніжці мається надпис «SHIMANO» назва. Від учасника проведення огляду ОСОБА_6 надійшло повідомлення про те, що вказаний велосипед належить йому на праві власності за сукупністю таких ознак як форма, колір рами, наявність червоних полос на сидінні та щитках. Вказаний велосипед марки «Азімут» ( Azimut) було передано під зберігальну розписку власнику ОСОБА_6 .

Із Зберігальної розписки від 04 жовтня 2021 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_6 отримав від працівників поліції велосипед марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO»;

Із Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 жовтня 2021 року вбачається, що свідок ОСОБА_7 заявила, що впізнає особу на фотознімку № 1 ОСОБА_4 , який сів на велосипед, що належав ОСОБА_6 , що знаходився на задньому дворі супермаркету «Fresh Market», який розташований за адресою: Донецька область, Краматорський район, Святогірська ОТГ, місто Святогірськ вулиця Івана Мазепи, будинок 5 «А» та, не зважаючи на її спроби зупинити чоловіка, останній поїхав з території двору. Впізнає за сукупністю таких ознак форма голови, висота чоло, положення вух, ширина носа.

Згідно Довідки до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 жовтня 2021 року вбачається, що на фотознімку № 1 зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає, що слідча дія «Пред`явлення особи для впізнання» була проведена у відповідності до вимог статті 228 КПК України, а складений Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 жовтня 2021 року цілком відповідає вимогам статті 231 КПК України.

В судовому засіданні стороною захисту не надано будь - яких переконливих доказів, які б свідчили про порушення норм статті 228 КПК України при проведенні вказаної слідчої дії, також сторона захисту не посилається на будь - які порушення статті 231 КПК України з боку органу досудового розслідування при складанні Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 жовтня 2021 року.

Із Висновку експерта № 754 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи від 08 жовтня 2021 року вбачається, що «Залишкова вартість викраденого майна, що належить ОСОБА_6 на момент вчинення злочину, тобто на 04 жовтня 2021 року, а саме велосипеда гірного марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO», придбаного ОСОБА_6 у 2019 році у стані, який був у вживанні, без пошкоджень, у робочому стані складає 3283 грн 50 коп.( три тисячі двісті вісімдесят три гривні 50 коп).

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 , обвинувачення за ст. 186 ч. 2 КК України знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 186 ч. 2 КК України відкрите викрадення чужого майна ( грабіж), вчинене повторно.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризуючих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь їх суспільної небезпеки, наслідків для потерпілого, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до п.1 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17)

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 частина 2 КК України, докладно розповів про відомі йому події вчинення кримінального правопорушення. Критично поставився до вчиненого та пояснив, що дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд врахував досудову доповідь

Краматорського районного Відділу №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області від 15 листопада 2021 року відносно ОСОБА_4 , відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, Краматорський районний Відділ №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків відповідно до частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України:

Не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.»

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, спричинену матеріальну шкоду потерпілому відшкодовано в повному обсязі шляхом повернення майна, посередньо характеризується за місцем мешкання, на обліку у психіатричному та наркологічному лікувальних закладах не перебуває.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.

Суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючи його данні, його вік, стан здоров`я, та наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а також із урахуванням думки потерпілого, який просив обвинуваченого покарати на розсуд суду.

На підставі вищевикладеного, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак, в мінімальних межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Підстав для застосування норм ст.ст. 69-1, 75 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді позбавлення волі на строк чотири роки з ізоляцією засудженого та поміщенням його до кримінально виконавчої установи закритого типу.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_8 відраховувати з моменту його затримання і поміщення до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_5 і етапування його для відбування ним покарання у виді позбавлення волі до Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції доручити працівникам Відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

Речові докази по справі: велосипед марки «Азімут» ( Azimut) з рамою чорного кольору з червоними полосами на щитках та сидінні, на ніжці мається надпис «SHIMANO», який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0001411 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 04 жовтня 2021 року, що зберігається у ОСОБА_6 - залишити власнику - ОСОБА_6 .

Речові докази по справі: лазерний диск» DVD R» в паперовому конверті, який залучений до матеріалів кримінального провадження № 0001411 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 жовтня 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 11 жовтня 2021 року, що зберігається у матеріалах кримінального провадження - номер провадження 1-кп/243/924/2021 (номер справи 243/11643/21) залишити на зберіганні у матеріалах кримінального провадження - номер провадження 1-кп/243/924/2021 (номер справи 243/11643/21).

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .