Справа № 307/84/22
Провадження №1-кс/307/83/22
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

про арешт тимчасово вилученого майна

25 січня 2022 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна,

встановила:

Слідчий СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 21 січня 2022 року звернувся до слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого з приміщення будівлі по АДРЕСА_1 майна, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000033, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2022 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування майном, а саме:
1) 5 системних блоків кожен із яких окремо упаковано до пакету та скріплено биркою, а саме: системний блок марки «Samsung», серійний номер OAZTНLLIEVO594J; системний блок марки «НР», серійний номер CZC02879HC, системний блок марки «НР», серійний номер CZC2206WZ4, системний блок марки «НР», серійний номер CZC20185D6, системний блок марки «НР», серійний номер CZC1330109;
2) 4 монітори, кожен із яких окремо упаковано до пакету та скріплено биркою, а саме: монітор марки «Samsung», серійний номер OAZTH22I20329ID; монітор марки «Samsung», серійний номер AO2THLLI203572R; монітор марки «Samsung», серійний номер AOZTHLLHC93496D; монітор марки «Samsung», серійний номер OAZTHLLI200277L;
3) Реєстратор марки «HIKVISION», серійний номер 144681749, який упаковано в пакет та скріплено биркою;
4) Планшет марки «Huawei media pad T310», модель AGS-W09, номер збірки AGS-W09 8.0.0.161 (C432).
В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що до Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , який є членом організації «ДОСТА Україна» про те, що в с. Ганичі функціонує зал гральних автоматів. Фактично встановлено, що по АДРЕСА_1 на першому поверсі двоповерхової будівлі наявний гральний зал, де під час огляду виявлено та вилучено 4 системних блоків, 5 моніторів та планшет.
У зв`язку із чим, 10 січня 2022 року у період з 21 години 10 хвилин по 23 годину 05 хвилин проведено огляд місця події в приміщенні вказаної будівлі, в ході огляду виявлено та вилучено вказане майно.
11 січня 2022 року СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000033 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Під час досудового розслідування вказані речі та предмети на підставі постанови слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області від 11 січня 2022 року визнано речовими доказами.
Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Положенням п. 3 ч. 2 цієї статті передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Згідно ч. 1 ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, зокрема, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п. 1) ч. 2 цієї статті КПК України арешт майна допускається серед іншого з метою забезпечення збереження речових доказів.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали поданого клопотання слідчий суддя дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна з таких підстав.
Клопотання слідчого вперше надійшло до суду 11 січня 2022 року, яке на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_6 від 13 січня 2022 року повернуто прокурору для усунення недоліків у строк 72 години, з посиланням на те, що у вказаному клопотанні не зазначено відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та не додано належних документів, які підтверджують право власності станом на час звернення до суду з клопотанням, на майно, на яке слід накласти арешт.
Вказане клопотання після усунення недоліків, які стали підставою для його повернення, надійшло до суду 21 січня 2022 року із прохальної частини якого видно, що прокурор просить накласти арешт на 4 системні блоки, 5 моніторів, реєстратор та планшет, розгляд якого призначено на 24 січня 2022 року та відкладено на 25 січня 2022 року.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно вимог КПК України до повноважень слідчого судді віднесене вирішення питання про проникнення до житла чи іншого володіння особи без добровільної згоди такої особи, тобто коли всупереч волі та бажанню володільця майна планується здійснити проникнення, або вже таке було здійснене у невідкладних випадках, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України.

За змістом статей 223, 237 КПК України огляд є слідчою (розшуковою) дією, що проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КПК під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Водночас у ч. 1 ст. 233 КПК, яка визначає порядок проникнення до житла та іншого володіння особи, передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

У винятковому випадку, передбаченому ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу.

Аналіз вищевказаних положень кримінальних процесуальних норм свідчить про те, що право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках:

1) за ухвалою слідчого судді,

2) без постановлення такої ухвали на підставі добровільної згоди особи, яка ним володіє;

3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Разом із тим, у відповідності до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

Із протоколу огляду місця події від 10 січня 2022 року видно, що у період часу з 21 год. 10 хв. по 23 год. 05 хв. у присутності понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі заяви ОСОБА_5 та за згоди ОСОБА_9 проведено огляд приміщення, яке розташоване на першому поверсі двоповерхової будівлі у АДРЕСА_1 . В ході даного огляду було виявлено ряд предметів, а саме: 4 системні блоки, 5 моніторів, реєстратор та планшет, які в подальшому були оглянуті слідчим, окремо упаковані в пакети та вилучено та згідно постанови слідчого визнані речовими доказами.
Тобто, із вказаного протоколу видно, що фактично слідчим було проведено обшук будівлі, який пов`язаний з проникненням до неї.
Частина 3 ст. 233 КПК передбачає обов`язок прокурора, слідчого за погодженням із прокурором невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, який здійснює наступний судовий контроль.

Із письмових пояснень ОСОБА_9 видно, що вона є адміністратором кафе, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , назви якого не знає та третій день перебуває на стажуванні. Із власниками закладу вона не знайома, її трудові відносини офіційно не оформлені.
Як вбачається із згоди на проведення огляду видно, що ОСОБА_9 надала згоду на проведення огляду приміщення по АДРЕСА_1 , яким вона користується як особа, що стажується на посаді адміністратора закладу.
У той час із клопотання про арешт тимчасово вилученого майна видно, що майно було вилучене із приміщення по АДРЕСА_1 .
Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що власником нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 ОСОБА_10 .
Тобто, у вказаному клопотанні про арешт тимчасово вилученого майна, протоколі огляді місця події, письмовій згоді ОСОБА_9 містяться суперечливі дані щодо адреси приміщення у якому було проведено огляд та вилучено майно.
Крім цього, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відповідно до ст. 233 КПК України не є підставою для проникнення до володіння особи без ухвали слідчого судді.
В даному випадку дії слідчого не були пов`язані із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.
Відтак, слідчий суддя дійшла висновку про те, що огляд місця події, а фактично обшук будівлі, проведено слідчим без наявності для цього законних підстав, згода володільця майна на час проведення такого була відсутня, зважаючи на суперечливі дані щодо адреси за якою вилучено майно, які містяться в матеріалах клопотання, так як згідно Витягу власником будівлі по АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 , а дозвіл на огляд надавала ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , а також після проведення таких дій слідчий не звернувся з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

За таких обставин, у відповідності до положень ст. 233 ч. 3 КПК України майно, що було вилучено під час огляду місця події, не може вважатись таким, що вилучено у спосіб передбачений законодавством, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.

Згідно ст.ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:
1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;
2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

постановила:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та не пізніше наступного дня після її постановлення надіслати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 28 січня 2022 року о 10 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1