Номер провадження: 11-сс/813/1418/21
Номер справи місцевого суду: 946/5176/20 1-кс/946/32/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000898, внесеного до ЄРДР 01 липня 2020 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_10 , яке погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000898, внесеного до ЄРДР 01 липня 2020 року, та застосовано запобіжний захід до ОСОБА_7 , у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати місце свого проживання з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Рішення слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту мотивоване наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_7 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, яким здатен запобігти запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що судом надано невірну оцінку всім обставинам справи.

Зокрема, прокурор вказував на те, що слідчим суддею не враховано: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним; особу підозрюваного, який раніше судимий та наявністю на розгляду в суді обвинувального акту стосовного останнього.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в ДУ «Ізмаїльська установа виконання покарань».

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.

Підозрюваний та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін. Сторона захисту зазначає, що прокурором не довів наявність всіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 194 КПК України.

Захисник звернув увагу на те, що ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року строки застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту продовжено до 05 грудня 2021 року.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими і суперечать фактичним обставинам справи.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів провадження вбачається, що у провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000898, внесеного до ЄРДР 01 липня 2020 року, відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно повідомлення про підозру від 14.08.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, дослідженими судом 1-ої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду та учасниками провадження не оскаржується.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя вимоги кримінального процесуального закону виконав та належним чином навів положення кримінального процесуального закону, якими керувався при постановленні ухвали, а також мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.

Слідчий суддя обґрунтовано надав оцінку тому, що у підозрюваного наявне постійне місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; міцні соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей); підозрюваний працює; не має судимості (судимість погашена); за місцем реєстрації характеризується позитивно, втім, відповідно до вимог ч. 3 ст. 176 КПК України, відмовив у застосуванні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчим, прокурором не було доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Апеляційний суд погоджується із вищенаведеним висновком слідчого судді та вважає, що на даній стадії досудового розслідування є неприйнятним застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, які передбачені ч.1 ст.176 КПК України, здатні запобігти встановленим ризикам та зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» (заява N 40107/02) від 10.02.2011 р., при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п.80).

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Отже зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя встановивши характеризуючи особу підозрюваного данні, дійшов висновку, із яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про те, що достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків та запобігання ризикам, наведеним у клопотанні слідчого, буде обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із забороною останньому залишати місце свого проживання з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Апеляційний суд також приймає до уваги те, що з часу встановлення ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту останнім обов`язки, покладені на нього у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України, порушено не було.

Відхиляючи посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою, апеляційний суд звертає увагу на те, що підозрюваний в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.

Щодо посилань прокурора на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, апеляційний суд зауважує, що сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція ЄСПЛ, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

Прокурором в судовому засіданні не надано жодних доказів того, що з моменту обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній вчиняв будь-які спроби щодо переховування від органу досудового розслідування чи перешкоджав кримінальному у провадженню іншим чином, пори посилання на доведеність відповідних ризиків.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винним; особу підозрюваного, який в силу ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимий.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , можливо шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.

Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги, що на час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, встановлений оскаржуваною ухвалою, фактично припинив свою дію та строки застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту продовжено до 05 грудня 2021 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2021 року (справа № 946/8972/21).

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого суддіІзмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 вересня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000898, внесеного до ЄРДР 01 липня 2020 року, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4