Номер провадження: 11-сс/813/1077/21
Номер справи місцевого суду: 496/2661/21 1-кс/496/980/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2021 року про задоволення клопотання слідчого СВ Одеського районного управління №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000490 від 14.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2021 року клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна задоволено. Накладено арешт на: пристрій травматичної дії ФОРТ - 9 р., к. 9мм, № НОМЕР_1 чорного кольору 2) магазин до нього, 3) три набої «SOBR» 9mm Р.А.

Рішення суду мотивоване тим, що вилучений пристрій травматичної дії ФОРТ - 9 р., к. 9мм, № НОМЕР_1 чорного кольору, магазин до нього, три набої «SOBR» 9mm Р.А, відповідають вимогам ст. 98 КПК України, оскільки можуть бути знаряддям скоєння злочину. Однак підстави для застосування заборони розпорядження та користування до вилученого майна відсутні, оскільки відсутні обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення майна. Крім того в матеріалах справи наявний дозвіл №20618 від 20.01.2021 року на ім`я ОСОБА_8 , на право зберігання, носіння вищевказаного пристрою травматичної дії, тобто зазначена особа має право користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу 09 липня 2021 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, зокрема, стверджує, що:

- огляд місця події було проведено слідчим без будь-яких правових підстав, всупереч вимог ст.233 КПК України, без отримання згоди власника квартири або ухвали слідчого судді;

- після проникнення до квартири слідчий зобов`язав вийти з неї цивільну дружину ОСОБА_8 та зачинив двері зсередини;

- попри зазначення у протоколі огляду місця події двох понятих, відповідні особи під час проникнення до житла ОСОБА_8 та вилучення його майна були вістуні;

- присутні під час обшуку працівникі поліції своїх документів не надали;

- фіксування проведення обшуку технічними засобами не здійснювалось;

- оскаржувану ухвал було розглянуто слідчим суддею за відсутності власника майна на його представника о 10:30 29.06.2021 року, попри те, що сторона була повідомлена секретарем судового засідання про розгляд клопотання слідчого про арешт мана об 11:00 29.06.2021 року. Окрім того, заперечення щодо відповідного клопотання, направлені адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на електрону пошту Біляївського районного суду Одеської області в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею були проігноровані;

- вилучений пристрій травматичної зброї травматичної дії ФОРТ - 9 р., к. 9мм, № НОМЕР_1 чорного кольору, магазин до нього, три набої «SOBR» 9mm Р.А є недопустимими доказами з огляду на їх отримання внаслідок істотного порушення прав і свобод людини;

- подане слідчим клопотання про арешт мана не містить підстав, мети та обґрунтування необхідності накладання арешту, вся аргументація клопотання виражається лише одним цитуванням статей КПК України, без зазначення жодних доказів того, що дане майно може бити знаряддям скоєння злочину та відноситись до речових доказів.

Посилаючись на викладене, просить дослідити усі докази у справі, скасувати оскаржену ухвалу, відмовити у задоволенні клопотання слідчого арешт майна

Позиції учасників судового розгляду.
Адвоката ОСОБА_7 у судовому засіданні доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Прокурор у судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зокрема, слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, зокрема, у клопотанні не вказано: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, розмір заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона містить зміст клопотання слідчого, посилання на ст.ст. 98, 170 КПК України, але вона не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, тому ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, а отже незаконною і підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Окрім того, слідчий суддя пославшись в ухвалі на приписи ст. 170 КПК України, зазначив, що приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на предмети, які були зазначені у резолютивній частині оскарженої ухвали, з огляду на те, що зазначене майно, відповідає критеріям ч.1 ст. 98 КПК України.

Проте, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, дійшов помилкового висновку, з огляду на таке.

Частина 1 статті 98 КПК України встановлює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Натомість, з наданих апеляційному суду матеріалів не є зрозумілим, яким чином зазначена у клопотанні слідчого товарна продукція стосується майна, на яке він просить накласти арешт, зазначеного вище кримінального провадження та яким саме чином таке майно може бути використане як доказ.

Встановлений апеляційним судом факт невідповідності вимогам закону клопотання слідчого, яке слідчий суддя районного суду, маючи таку можливість, не повернув органу досудового розслідування, а прийняв його до розгляду та, більш того, безпідставно задовольнив, на переконання апеляційного суду, унеможливлює розгляд даного клопотання слідчого по суті.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, клопотання слідчого було розглянуто неповно та однобічно, внаслідок чого слідчий суддя дійшов передчасного висновку про необхідність накладення арешту на майно, не мотивував своє рішення та в ухвалі не зазначив, чим саме зумовлена необхідність арешту майна та якими конкретно доказами вона підтверджується. Зазначені порушення є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За наявних недоліків клопотання та долучених матеріалів слідчий суддя взагалі не мав можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на майно з підстав, викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, враховуючи вищезазначені порушення, допущені під час оформлення клопотання та додаткових матеріалів, є передчасним, необґрунтованим і не узгоджується з вищевказаними вимогами кримінального процесуального Закону.

На переконання апеляційного суду, слідчі судді та суди апеляційної інстанції не повинні формально підходити до розгляду таких клопотань та приймати рішення про задоволення невмотивованих клопотань слідчого, які не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Доводам, наведеним адвокатом ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, апеляційний суд оцінки не надає, з огляду на встановлене порушення вимог КПК України, яке є підставою для скасування ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2021 року про арешт майна, та вважає за необхідне повернути прокурору клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні за №0000490 від 14.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та надати 72 години з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків клопотання.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її частково задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч. 3 ст.172 КПК України.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 170-173, 370-372, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 - частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 29 червня 2021 року про задоволення клопотання слідчого СВ Одеського районного управління №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000490 від 14.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, скасувати.

Клопотання слідчого про арешт майна в кримінальному провадженні за №0000490 від 14.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, повернути прокурору Чорноморської окружної прокуратури Одеської області, та надати 72 години з моменту отримання копії ухвали, для усунення недоліків клопотання, зазначених в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4