Справа № 615/1500/21
Провадження № 1-кп/615/23/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області кримінальні провадження №0001438 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чутове Полтавської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, що має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює в ТОВ «Гомма-ІБ» водієм, не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

14.11.2020 року приблизно о 18:40 год. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 210 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Харків-Довжанський зі сторони м. Харкова у напрямку м. Київ, в районі 445км+60,2м в порушення п.12.3 ПДР України, згідно якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» проявив неуважність, діючи необережно, не врахував дорожню обстановку та при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який був припаркований вздовж узбіччя із ввімкнутим ближнім світлом фар та габаритними вогнями, який він об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив зіткнення із автомобілем, з якого в цей момент виходив водій ОСОБА_8 . Внаслідок ДТП ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці.

В судовому засіданні обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю, щиро розкаявся.

Пояснив, що посвідчення водія отримав в 1996 році, водієм працює з 2008 року, за порушення ПДР не притягувався. 14.11.2020 року близько 18:40 год. повертався з м. Харкова за кермом вантажного автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, за кермом перебував третю годину. Через темну пору доби не вчасно побачив перешкоду у вигляді автомобіля ВАЗ, який стояв припаркований ближче до узбіччя, біля відбійника не доїжджаючи 150м до з`їзду для зупинки автомобілів. Рухався зі швидкістю 100 км/год, що на даній ділянці дороги допустимо, мав намір об`їхати автомобіль по лівій смузі руху, але по цій смузі на великій швидкості рухався вантажний автомобіль, на який відволік всю увагу, тому не встиг вчасно загальмувати. Лише коли почув удар, почав гальмувати до повної зупинки т/з, відразу ж підбіг до потерпілого, викликав медиків та поліцію. Звернув увагу, що протягом всього часу визнавав свою вину, вибачився перед сім`єю потерпілого, підтримує з ними відносини, відшкодував завдані збитки та зобов`язався і в подальшому надавати його сім`ї матеріальну допомогу. Іншого джерела доходів, крім роботи водія, немає.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що на час ДТП перебувала в автомобілі ВАЗ на передньому пасажирському сидінні, за кермом був син. В районі 445км+60,2м а/д автомобіль несподівано зупинився, показуючи на відсутність бензину. Син здивувався, оскільки нещодавно заправився та почав виходити з автомобіля, коли його збив автомобіль обвинуваченого. Оскільки автомобіль заглох, стояв біля відбійника, не далеко від з`їзду, але з включеними світловими приладами у відповідності до ПДР. На час ДТП було темно. Обвинувачений відшкодував завдані збитки. Просила не позбавляти його волі та надати можливість продовжувати працювати, не позбавляючи права керування т/з.

Враховуючи, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 послідовні, об`єктивні, що він визнав свою винуватість повністю, щиро розкаявся, правильно розуміючи зміст та значення цих обставин, відмовився від дослідження доказів добровільно, проти чого інші учасники судового провадження не заперечували, дослідження в судовому засіданні інших доказів у кримінальному провадженні на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнано недоцільним.

Дії ОСОБА_3 , які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ст.50 КК України передбачає, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання, суд, виходячи з вимог ст.ст.65,50 КК України, з метою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових правопорушень враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд приймає до уваги, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, суб`єктивна сторона якого характеризується необережною формою вини, враховуючи характер відношення обвинуваченого до наслідків вчиненого.

Досліджені дані про особу ОСОБА_3 вказують на те, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно. Працює водієм з 2008 року по теперішній час, за місцем роботи характеризується позитивно, проявив себе відповідальним та дисциплінованим працівником. На утриманні має неповнолітню доньку. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

В якості обставин, які пом`якшують покарання, у відповідності до положень ст.66 КК України суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, встановлені судом обставини кримінального провадження, досліджені судом дані про особу обвинуваченого, з урахуванням його відношення до наслідків вчинення злочину та поведінки під час досудового розслідування та судового розгляду свідчать про наміри виправитися та не становить суттєвої небезпеки для суспільства.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, суд у відповідності до вимог ст.65 КК України, крім наведених вище обставин, приймає до уваги наслідки вчинення злочину, хоча і з необережності, але у виді смерті людини (потерпілого), повне визнання винуватості, відсутність даних про його притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, та вважає необхідним призначити йому покарання в цій частині у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб.

При цьому, згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З огляду на тяжкість наслідків, що настали у результаті порушення ОСОБА_3 ПДР України, а саме заподіяння смерті водію ОСОБА_8 , у своїй сукупності виключають можливість незастосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Доводи сторони захисту не спростовують необхідності застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченим, так й іншими особами.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені дані про особу обвинуваченого, його відношення до наслідків, обставини, що пом`якшують покарання, суд доходить висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства із застосуванням положень ст.75 КК України щодо основного покарання, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Згідно наданих прокурором ухвал слідчого судді від 17.11.2020 року в кримінальному провадженні накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобілі Mercedes-Benz Sprinter 210 CDI, д.н.з. НОМЕР_1 , та ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_2 .

В судовому засіданні захисник та потерпіла завили клопотання про зняття арешту, накладеного ухвалами слідчого судді та повернути транспорті засоби власникам в порядку ст.100 КПК України, проти чого інші учасники не заперечували.

За змістом ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Враховуючи, що в подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба суд доходить висновку про скасування арешту, накладеного ухвалами слідчого судді від 17.11.2020 року.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, ч.9 якої передбачає повернення майна, що було предметом злочину, власнику (законному володільцю).

Обов`язок по відшкодуванню понесених судових витрат за проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-21/19059-ІТ від 08.09.2021 року в розмірі 2745,92 грн., виходячи з положень ст.124 КПК України, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого. Судові витрати за проведення інших судових експертиз не підлягають стягненню з обвинуваченого, так як прокурором не доведено обґрунтованість здійснення даних слідчих дій.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувався. Враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого і його процесуальну поведінку під час розгляду кримінального провадження, суд не вбачає підстав для застосування відносно нього будь-якого запобіжного заходу через відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

В силу ст.75 КК України від відбування основного покарання обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити з випробуванням строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2020 року, транспортні засоби повернути власникам.
Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2745,92 грн. на рахунок Державного бюджету України.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільними відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

В іншій частині вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1