УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 273/729/21
провадження № 51-604 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката

ОСОБА_5 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від

21 квітня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 6 грудня

2021 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:
Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с Недільна Старосамбірського району Львівської області, який має професійно-технічну освіту, працевлаштованого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 6 грудня 2021 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 3 лютого 2021 року близько 10:30, керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Новограда-Волинського, порушив вимоги

пп. «б» п. 2.3, пп. «а» п. 2.9, п. 12.1 Правил дорожнього руху (далі-ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку та дорожні умови, не обрав безпечної швидкості руху, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини дороги праворуч, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась у попутному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі-ДТП) потерпілій ОСОБА_6 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання померла.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суди попередніх інстанцій без урахування всіх пом`якшуючих обставин дійшли необґрунтованого висновку про неможливість застосування до засудженого положень ст. 75 КК.
Посилається на те, що у відомостях внесених у ЄРДР та постанові про призначення групи слідчих від 3 лютого 2021 року зазначені наслідки у вигляді смерті потерпілої, які настали на наступний день.
Відповідно до ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Як убачається з матеріалів за скаргою, суд першої інстанції з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо недоцільності дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння змісту цих обставин, переконавшись у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскарження цих обставин в апеляційному порядку, розглянув справу у порядку ч. 3 ст. 349 КПК.

Посилання адвоката про те, що у відомостях внесених у ЄРДР та постанові про призначення групи слідчих від 3 лютого 2021 року зазначені наслідки у вигляді смерті потерпілої, які настали лише 4 лютого 2021 року є неспроможними.
Захисник в касаційній скарзі не показав, яким чином зазначені документи позначились чи могли позначитися на обґрунтування висновків суду першої інстанції про винуватість засудженого в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2

ст. 286 КК.
Що стосується призначеного засудженому покарання, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно з вимогами ст. 50 КК метою покарання є виправлення засуджених,

а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Статтею 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених

у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 65 КК врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до тяжких злочинів, дані про особу засудженого, який повністю визнав свою вину, позитивно характеризується, раніше не судимий, працевлаштований, має на утриманні малолітніх дітей, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_4 покарання у мінімальних межах санкції статті за вчинений ним злочин.
У той же час, призначаючи ОСОБА_4 покарання, яке належить відбувати реально, суд врахував, що він вчинив хоча і з необережності, проте тяжкий злочин; внаслідок ДТП, яке сталося з вини засудженого, котрий перебував у стані алкогольного сп`яніння, загинула людина.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання за своїм видом і розміром відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Посилання захисника у касаційній скарзі на позицію потерпілого стосовно призначеного покарання та повне відшкодування засудженим завданої йому моральної та матеріальної шкоди, не може бути обов`язковою підставою для суду для застосування до засудженого положень ст. 75 КК, оскільки така позиція потерпілого ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК, і не має над ними пріоритету.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи потерпілого і засудженого, викладені в апеляційних скаргах, щодо суворості призначеного ОСОБА_4 покарання та призначення такого із застосуванням ст. 75 КК і обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу.
Вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає приписам статей 419, 370 КПК, немає підстав.
Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з наведених у ній мотивів немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 6 грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3