КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/6441/21-к Провадження № 11-кп/824/2585/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000178 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вале Ахалцихінського району Республіки Грузія, громадянин України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 22 п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_10 ,
перекладача ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, по 18 червня 2021 року включно.

Таке рішення суду вмотивовано тим, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, не має в Україні постійного місця проживання, суспільно-корисною працею не займається, джерела доходу та міцних соціальних зв`язків не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, впливати на потерпілого та свідків, оскільки вказані особи ще не допитані у судовому засіданні, а обвинуваченому відомі їх місця проживання, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений не працевлаштований та суду невідомі засоби для його існування. Крім того суд врахував, що відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема прибувати за кожною вимогою до суду.

В доводах апеляційних скарг з доповненнями захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апелянти зазначають, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Захисники вказують, що кримінальне переслідування ОСОБА_6 . Україною є незаконним, оскільки жодного клопотання від Республіки Вірменія про порушення кримінального переслідування щодо ОСОБА_6 до України не надходило та не розглядалось у встановленому законом порядку.
Крім того апелянти звертають увагу на те, що стороною обвинувачення було надано слідчому судді незавірену копію листа від компетентних органів Республіки Вірменія про ініціювання притягнення Україною ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, який датований 11 лютого 2020 року, тому захисники вважають, що навіть у разі існування оригіналу такого листа, встановлений Конвенцією шестимісячний строк притягнення до кримінальної відповідальності сплинув ще 10 серпня 2020 року.
Також захисник ОСОБА_7 вказує, що передані Республікою Вірменія документи досудового розслідування не супроводжуються належним перекладом на українську мову, зокрема не містять апостилю, або інших встановлених законом відомостей, якщо переклад було здійснено на території України, що унеможливлює перевірку відповідності оригінального тексту перекладеному.
Захисники зазначають, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що прокурором не було виконано вимог ч. 1 та ч. 3 ст. 595 КПК України, оскільки вже 27 лютого 2020 року були внесені відомості до ЄРДР щодо отримання матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 , в той час, як таке клопотання, на думку захисників не могло бути розглянуте раніше ніж через 20 днів, також в матеріалах кримінального провадження відсутнє доручення Офісу Генерального прокурора на здійснення досудового розслідування відповідному прокурору та повідомлення Республіки Вірменія про таке доручення.
Також захисник ОСОБА_8 звертає увагу на те, що прокурором разом із слідчим сфальшоване клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також обвинувальний акт, оскільки вони подані до суду поза межами строку досудового розслідування.

В доводах апеляційної скарги з доповненнями обвинувачений ОСОБА_6 звертає увагу на те, що з 01 вересня 2020 року він незаконно перебуває під вартою.
Апелянт зазначає, що злочинним угрупуванням було «замовлено» його арешт та сфальсифіковано кримінальну справу, оскільки до затримання він працював заступником директора на другому терміналі в Чорноморському морському торгівельному порті м. Іллічівськ та йому було відома інформація про планування розкрадання майна в особливо великих розмірах.
Також обвинувачений звертає увагу на те, що відносно нього було вчинено низку замахів на його життя, при цьому два з яких вчинені після його затримання.
Вважає, що органами Республіки Вірменія було сфабриковано щодо нього кримінальне провадження.
ОСОБА_6 зазначає, що в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року вказано, що під час підготовчого судового засідання були присутні потерпілі, однак це не відповідає дійсності.
Також звертає увагу, що в оскаржуваній ухвалі також вказані недостовірні відомості про учасників судового засідання, оскільки потерпілі не брали участь у судовому засіданні.
Обвинувачений вказує, що йому невідомо в чому він обвинувачується, підозра є необґрунтованою, а в справі відсутні будь-які потерпілі.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_10 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Під час розгляду клопотання суд встановив, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, не має в Україні постійного місця проживання, суспільно-корисною працею не займається, джерела доходу та міцних соціальних зв`язків не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду з метою уникнути покарання за вчинене, впливати на потерпілого та свідків, оскільки вказані особи ще не допитані у судовому засіданні, а обвинуваченому відомі їх місця проживання/перебування, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений не працевлаштований та суду невідомі засоби для його існування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, колегія суддів погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Щодо доводів апеляційних скарг про те, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення є сфабрикованим та недоведеним, а наявні в матеріалах кримінального провадження документи належним чином не завірені, а також що органом досудового розслідування було порушено порядок і умови перейняття кримінального провадження від іноземних держав, колегія суддів не бере до уваги, оскільки оцінка доказів з точки зору їх належності, достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються судом під час розгляду кримінального провадження по суті та не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження строків тримання під вартою.

Також апеляційний суд зазначає, що тривалість перебування обвинуваченого під вартою відповідно до положень ст. 28 КПК України, з урахуванням інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та складності даного кримінального провадження не виходить за межі розумного строку.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 квітня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, по 18 червня 2021 року включно, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4