Дата документу 08.02.2022 Справа № 333/883/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/883/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/673/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2021 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2021 року, якою частково задоволені клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останніх у виді тримання під вартою строком до 15 лютого 2022 року включно, з визначенням розміру застави, та з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинувачених.

В апеляційних скаргах захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять оскаржувану ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своєї скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про погіршення стану свого здоров`я та відсутність можливості отримувати належне лікування в умовах СІЗО. Вказує, що ризики не обґрунтовані. Останній перебуває під вартою понад 5 років.Просив взяти до уваги те, що він одружений, має на утриманні двох дітей, постійне місце реєстрації та проживання. У подальшому зобов`язується належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.
В обґрунтування своєї скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 зазначає, що ризики на які посилається суд щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженню відсутні або низькі, так як ОСОБА_6 має постійне місце проживання, сім`ю,міцні соціальні зв`язки, до затримання працював різноробочим на будівництві, а також за час досудового розслідування зі сторони ОСОБА_6 не було порушень, останній чітко та добросовісно виконував свої процесуальні обов`язки.

Зазначене кримінальне провадження було розглянуто раніше, пройшло стадію апеляційного оскарження та наразі перебуває на новому розгляді у суді першої інстанції, свідки у кримінальному провадженні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та, перебуваючи під присягою, допитані, усі речові докази та документи по справі зібрані. Зважаючи на викладене, відсутній ризик впливати на свідків та відсутні ризики знищення доказів.

Більше того, обвинувачений ОСОБА_10 перебуває під вартою з 2018 року, що суттєво обмежує його права та норми міжнародного права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту, щодо обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 у виді домащнього арешту.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 аналогічна скарзі його захисника.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , за ч.3 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК, ОСОБА_7 , за ч.3 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ст.3 ст.199 КК, ОСОБА_11 , за ч.2 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199, ч.1 ст.309 КК, ОСОБА_12 , за ч.2 ст.27 ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_13 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у виді тримання під вартою з альтернативним запобіжним заходом заставою.

ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , не працюючи та не маючи законних шляхів заробітку, перебуваючи на волі, можуть, шукаючи будь-яку можливість збагатитися протизаконним шляхом, вчинити ще ряд умисних тяжких злочинів, у тому числі аналогічних. Факт неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності за ст.199 КК України, свідчить про те, що цей злочин став засобом існування для ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , чи не єдиним джерелом їхніх доходів.

Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ними злочинів та невідворотності покарання за його вчинення, існує ризик, що обвинувачені, перебуваючи на волі, також можуть переховуватись від суду. Крім цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть впливати на свідків та потерпілих в кримінальному провадженні, яким безпосередньо збувались підроблені грошові кошти. Таким чином, на думку прокурора існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.

Крім того, прокурор зазначив, що стосовно ОСОБА_6 у Шевченківському районному суді м.Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за вчинення аналогічних злочинів, а щодо ОСОБА_7 у Шевченківському та Орджонікідзевському районних судах м.Запоріжжя.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив суд змінити йому запобіжний захід у вигляді триманні під вартою на домашній арешт. Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_9 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Зазначив, що у прокурора відсутні докази про наявність тих ризиків, що вказані у клопотанні. ОСОБА_6 знаходиться під вартою дуже багато часу і це є надмірним застосуванням самого суворого запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_15 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора відносно останнього, зазначивши, що ОСОБА_7 досить тривалий час перебуває під вартою (четвертий рік), доказів щодо ризиків у судовому засіданні прокурор не навів, як і не довів суду, що такий запобіжний захід є єдиним можливим у даній ситуації. Просить суд обрати до ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт. У обвинуваченого є сім`я, на утриманні неповнолітня дитина.

Обвинувачений ОСОБА_7 повністю підтримав думку свого захисника щодо зміни йому запобіжного заходу на домашній арешт і зазначив, що він має постійне місце мешкання, декілька хронічних захворювань, які належним чином не лікуються в умовах слідчого ізолятора.

Захисники обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_15 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю не заявляли.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказані апеляційні скарги без участі захисників обвинувачених, проти чого не заперечували обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та прокурор.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримання апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотаннях прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , доводи їх захисників, іншого обвинуваченого та його захисника, думка прокурорів, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.199, ч.2 ст.15 ч.3 ст.199 КК України, які є особливо тяжкими злочинами, за які передбачено суворе покарання, пов`язане виключно з ізоляцією від суспільства.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих їм правопорушеннях, відомості про осіб обвинувачених, та у сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих у т.ч. тяжких злочинів, судимість за які не погашена та не знята; звільнився з місць позбавлення волі 30 березня 2017 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 15 днів; обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення; має постійне місце проживання та реєстрації; перебуває у цивільному шлюбі; працював, але неофіційно; на утриманні не має жодної особи; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відносно останнього у Шевченківському районному суді м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за аналогічне кримінальне правопорушення;
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих у т.ч. аналогічних тяжких злочинів, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення; має постійне місце проживання та реєстрації; одружений, має на утриманні неповнолітню дитину; працював; на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відносно останнього у Шевченківському та Орджонікідзевському районних судах м.Запоріжжя перебувають кримінальні провадження за аналогічні кримінальні правопорушення; з листопада 2017 року по жовтень 2018 року перебував у розшуку.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинувачених під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останніх вказаного запобіжного заходу, не зменшились.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.).
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Також суд першої інстанції, з врахуванням обставин провадження, дійшов правильного висновку про можливість зменшення розміру застави обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме: з 506884 грн до 340 500 грн (150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) щодо ОСОБА_6 та з 352400 грн до 227 000 грн. (100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) відносно ОСОБА_7 , як альтернативу застосованому запобіжному заходу у виді тримання під вартою, оскільки саме такий розмір застави зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, що не суперечить положенням ч.5 ст.182 КПК України.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про осіб обвинувачених, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , запобіжних заходів у виді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились та інші більш м`які запобіжні заходу будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, та ті, що заявлені стороною захисту при апеляційному розгляді, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Твердження апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою.
Обраний стосовно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінуються.
В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Ці висновки суду першої інстанції апелянтами не спростовані з наданням відповідних доказів.
Судової тяганини з наявних матеріалів не убачається, дослідження доказів ще триває, як встановлено при апеляційному розгляді, судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин.
Те, що обвинувачений ОСОБА_7 одружений, має на утриманні двох дітей, постійне місце реєстрації та проживання; обвинувачений ОСОБА_6 з його слів до затримання був працевлаштований, має постійне місце проживання, сім`ю, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовує, оскільки суттєво не зменшує встановлених ризиків та в даному випадку не свідчить про достатність застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення їх належної процесуальної поведінки.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать матеріалам провадження і змісту цієї ухвали.
При апеляційному розгляді обвинуваченого ОСОБА_7 повідомив, що має проблеми зі здоров`ям, проте, належного лікування в умовах СІЗО не отримує. На вказану заяву колегія суддів вважає за необхідне відреагувати в порядку ст.206 КПК України, шляхом постановлення відповідної ухвали.
Разом з цим, відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за станом здоров`я не можуть утримуватись в умовах СІЗО, в наданих суду матеріалах провадження немає.
Отже, підстав для задоволення поданих апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.403, 418- 419 КПК України, колегія суддів
ХВАЛИЛА:
апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_16 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2021 року,якою частково задоволені клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останніх у виді тримання під вартою строком до 15 лютого 2022 року включно,з визначенням розміру застави, та з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4