Справа № 308/8713/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козачки, Калінінградського району, Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною освітою, одруженого, на утриманні двоє дітей, тимчасово не працюючого, раніше судимого,
у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 187 КК України ,-
В С Т А Н О В И В:
У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться вищезазначене кримінальне провадження.
Згідно з вимогами абзаців 1,5,6 пункту 20-5 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.
У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Зважаючи на те, що головуючий суддя ОСОБА_9 перебуває на лікарняному, а строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 спливає 27.01.2022, на підставі пункту 20-5 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу було розглянуто суддею ОСОБА_1 .
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване, зокрема, тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеними у ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити спроби незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, просив врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше судимим. У зв`язку з викладеним, просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечив проти задоволення поданого прокурором клопотання. Зазначив, що клопотання прокурора є необґрунтованим та безпідставним. Ризики не доведені та не підтвердженні. Звернув увагу, що обвинувальний акт перебуває в провадженні Ужгородського міськрайонного суду більше двох років, всі докази по справі зібрані. Інші обвинувачені по цьому провадженні перебувають під застовою. Обвинувачений не має наміру переховуватися. Також, зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 має низку хвороб, які потребують лікування, та надав виписку із медичної карти амбулаторного хворого №277184. На підставі наведеного, просив змінити обраний відносно його підзахисного запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_8 підтримав думку свого колеги. Наголосив, що ризики не доведені, а прокурором лише процитовані норми КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали думку захисників.

Інші учасники судового провадження в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника потерпілих надійшла заява про розгляд клопотання без його участі та участі потерпілих. Клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу підтрумують, так як особи обвинувачуються у тяжкому злочину із застосуванням насильства до потерпілих, а відсутність запобіжного заходу може призвести до вчинення нових злочинів, крім того своїми діями підсудні можуть впливати на потерпілих для зміни ними показів.
Заслухавши думку сторони обвинувачення та сторони захисту щодо заявленого клопотання, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.11.2021, обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 27.01.2022.
Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Метою застосування запобіжного заходу, згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до приписів, указаних ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Обґрунтованість підозри не спростована належними та допустимими доказами та стверджується наявними в матеріалах справи документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.
При цьому, суд зазначає, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає, що такі є обґрунтованими, оскільки заявлені у клопотанні ризики з часу обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не зменшилися та продовжують існувати.
Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконний вплив на потерпілих, свідків, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Щодо доводів захисника стосовно стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 і потреби лікування, яке не може бути йому надано в умовах ізоляції, то таке не доведено належним доказами. Оскільки надана медична виписка лише констатує про наявність хвороби і жодним чином не доводить неможливість застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою чи неможливість надання відповідного лікування в зазначених умовах.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином і передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Суд враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
У судовому засіданні стороною захисту не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особа обвинуваченого перестала бути суспільно небезпечною.
Враховуючи вищенаведене, суд враховує дані, що характеризують особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які є дійсними та триваючими, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, проаналізувавши всі надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення. Застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, в даному випадку, не зможе запобігти наявним ризикам та досягнути мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави.
Керуючись ст. ст. 9, 331, п. 20-5 Перехідних положень КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою, на період судового розгляду кримінального провадження, але не більше ніж на шістдесят днів до 25 березня 2022 року включно.
Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 99 240 грн.
Роз`яснити, що ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У разі внесення застави на ОСОБА_4 покласти наступні обов`язки:
- прибувати до суду на його першу вимогу;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утриматися від спілкування з потерпілими та свідками по справі;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 26.01.2022 о 10-00 год.

Суддя ОСОБА_1