Номер провадження: 11-кп/813/886/22
Номер справи місцевого суду: 504/4983/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.01.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000093 від 13.07.2020 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липівці, Перемишлянського р-ну Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно працевлаштованого, маючого на утримані малолітню дитину 2016 року народження,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України,
встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.01.2022 року під час судового розгляду відмовлено у задоволенні клопотань захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу. Задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ ОСІ строком на 60 днів, тобто до 20.03.2022 року.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала суду є необґрунтованою та невмотивованою.

Апелянт в обґрунтування своїх доводів вказує, що жоден із заявлених ризиків не був доведений прокурором, вони лише перерахувались та суд взагалі не ставив питання про доведення чи обґрунтування заявлених ризиків. Вважає, що підозра стосовно ОСОБА_6 є необґрунтованою, оскільки відсутні будь-які докази, що пов`язують ОСОБА_6 із відправленням та надходженням вантажу на територію України. Зазначає, що судом не надана оцінка міцним соціальним зв`язкам, офіційному працевлаштуванню, наявності нерухомості, позитивних характеристик. Вказує, що суд не аргументував відмову в застосуванні застави, як альтернативу тримання під вартою. Крим того, вважає, що прокурором не надано доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову якою обрати запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_2 , або визначити заставу у розмірі передбаченою п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Положеннями ч. 4 ст. 4221 КПК України визначено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явились, за таких обставин, апеляційний суд вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності сторін.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Щодо перевірки доводів захисника обвинуваченого про недоведеність вини та необґрунтованість підозри, то апеляційний суд, виходить з наступного.
Приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, обрання запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржувану ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань і інших матеріалів клопотання, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.
При цьому апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.
За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_6 обвинувачення у скоєні інкримінованих йому злочинів, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо допустимості чи недопустимості заявлених сторонами кримінального провадження доказів.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені двох особливо тяжких злочинів за яке передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також апеляційний суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він разом з іншими співучасниками ОСОБА_10 та Танко Лоуренс організували незаконну діяльність - контрабанда наркотичних засобів та незаконне придбання, зберігання і перевезення наркотичного засобу з метою збуту, в особливо великих розмірах.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що до вчинення кримінальних правопорушень можуть бути причетні інші, не встановлені на теперішній час особи, у тому числі іноземці, що свідчить про наявність з ними дружніх відносин в ОСОБА_6 , що також підтверджує ризик його переховування від суду.
Також суд апеляційної інстанції погоджується з наявністю ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 матиме можливість здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд приймає до уваги, позитивну характеристику ОСОБА_6 , наявність у нього сім`ї на території Львівської області та нерухомості, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції погоджуються з думкою суду першої інстанції про неможливість застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки він не має постійного місця проживання та реєстрації у м. Одеса.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти заявленим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_6 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.
Разом з тим, суд, враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини та підстави, передбачені ст. 177, 178 КПК України, дійшов висновку не визначити розмір застави ОСОБА_6 , оскільки йому інкримінується вчинення особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, що надає право суду не визначати розмір застави.
Таким чином, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, існування заявлених прокурором ризиків, беручи до уваги обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, апеляційний суд вважає доводи захисника в частині можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу безпідставними, оскільки на даний час тримання під вартою обвинуваченого є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.
Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.
За наведений вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника у цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про обвинуваченого та висунуте йому обвинувачення, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.01.2022 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000093 від 13.07.2020 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4