Провадження № 1-кс/201/3243/2021
Іменем України
01 листопада 2021 року м. Дніпро
ВСТАНОВИВ:
Адвокат звернулася до слідчого судді з вищевказаною скаргою, в якій не погоджується із постановою слідчого про закриття кримінального провадження та зазначає наступне.
Закриваючи кримінальне провадження слідчий, як на підставу закриття, посилається на те, що між сторонами склалися цивільно-правові відносини, а тому кримінальне провадження закрив на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вважає, що слідчий обґрунтував постанову посилаючись на обставини, які не відповідають дійсності. На його погляд досудове розслідування проведено з порушенням вимог Закону, без повного, об`єктивного дослідження доказів справи та з`ясування всіх обставин справи.
Також скаржник зазначає, що із наявних в матеріалах досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні протоколів допитів потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та інших матеріалів вбачається наступне.
28 грудня 2019 року між ОСОБА_6 як орендодавцем з однієї сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «СТГ» як орендарем з іншої сторони в особі директора ОСОБА_7 було укладено договір оренди автомобілів, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (зареєстровано в реєстрі за № 1517).
Цього ж дня, після укладення вказаного договору ОСОБА_6 передала орендарю зазначені у п. п. 1.1.1.-1.1.6. транспортні засоби, а також свідоцтва про реєстрацію вказаних ТЗ та ключі від цих ТЗ. Також у цей день ОСОБА_6 за її усною домовленістю з орендарем передала в оренду ще 6 транспортних засобів з тією умовою, що у подальшому між ними буде укладено відповідний договір оренди транспортних засобів у письмовій формі, а також було передано йому свідоцтва про реєстрацію вказаних ТЗ та ключі від цих ТЗ. Частина переданих орендарю транспортних засобів належить ОСОБА_4
01 квітня 2020 року між ОСОБА_6 як орендодавцем з однієї сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «СТГ» як орендарем з іншої сторони в особі директора ОСОБА_7 було укладено договір оренди автомобілів, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (зареєстровано в реєстрі за № 345). Цього ж дня, після укладення вказаного договору ОСОБА_6 було передано орендарю зазначені у п. п. 1.1.1.-1.1.6. договору транспортні засоби, а також свідоцтва про реєстрацію вказаних ТЗ та ключі від цих ТЗ.
Передача транспортних засобів від ОСОБА_6 орендарю відбувалася за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. п. 1.2. вказаних договорів метою оренди є використання автомобілів у господарській діяльності.
У п. п. 6.2. вказаних договорів зазначено, що їх дія припиняється, зокрема, за ініціативою Орендодавця.
ОСОБА_6 на адресу ТОВ «СТГ» засобом поштового зв`язку неодноразово направлялися повідомлення про припинення дії зазначених договорів з вимогою негайно повернути їй усі автомобілі у технічно справному стані.
Директор ТОВ «СТГ» ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_6 , зокрема, на її як усні, так і письмові вимоги повернути автомобілі відмовився, мотивуючи таку відмову нібито наявністю у ОСОБА_6 перед ТОВ «СТГ» фінансової заборгованості за вищезазначеними договорами оренди. При цьому, ОСОБА_6 категорично заперечую наявність такої заборгованості.
З огляду на наведене, з матеріалів досудового розслідування вбачається наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України.
Під час досудового розслідування слідчими не проведені усі необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення наявності чи відсутності в діях певних осіб умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема:
- не встановлене фактичне місце знаходження транспортних засобів, які є предметом кримінального правопорушення, та фактичні користувачі цих транспортних засобів;
- не вилучені та не оглянуті на предмет технічного стану та комплектності транспортні засоби, які є предметом кримінального правопорушення;
- не призначена та не проведена автотоварознавча експертиза для встановлення розміру матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням;
- не досліджені обставини спроб продажу транспортних засобів та/або їх частин третім особам без відома та дозволу їх власників;
- не допитані певні особи, показання яких можуть мати значення для даного кримінального провадження (директор ТОВ «СТГ», інші працівники цього підприємства);
- не вилучена документація ТОВ «СТГ» щодо можливого використання транспортних засобів, які є предметом кримінального правопорушення.
На погляд скаржника, висновок слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України є передчасним та таким, що не ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Скаржник надав суду заяву про розгляд скарги без її участі, просив її задовольнити.
Слідчий ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що наявні докази в матеріалах справи. Суд неодноразово інформував орган досудового розслідування про необхідність явки в судове засідання і надання суду для дослідження матеріалів кримінального провадження. Такі вимоги суду були проігноровані, матеріали кримінального провадження надані не були.
Відповідно до ст. 107 КПК України повне фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного правового висновку з таких підстав.
Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.
Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
Зокрема, якщо слідчим, дізнавачем закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч. 6 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Статтею 220 КПК України передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволені клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.
Під час розслідування слідчий здійснює процесуальні дії, тобто усі передбачені кримінально-процесуальним законодавством заходи, слідчі дії, що виконують функції збирання, дослідження, оцінювання й використання доказів. Процесуальні дії завжди спрямовані на одержання та перевірку доказів під час розслідування кримінального провадження - збирання та фіксацію доказів, притягнення як обвинуваченого, обрання запобіжного заходу, визнання потерпілим, цивільним позивачем або цивільним відповідачем тощо.
Таким чином сторона захисту, потерпілий можуть звернутися до сторони обвинувачення із клопотанням у порядку ст. 220 КПК України, в якому можуть просити слідчого або прокурора про виконання певних процесуальних дій, а останні мають розглянути таке клопотання та у межах дискреційних повноважень прийняти рішення про проведення процесуальних дій або відмову у їх проведенні.
КПК України закріплений правовий статус слідчого судді систему закріплених нормативно-правовими актами засад і норм, які визначають процесуальне становище, повноваження (права та обов`язки) слідчого судді.
До повноважень слідчого судді у відповідності до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Постановою слідчого ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 30.09.2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Мотивуючи свою постанову слідчий формально описав склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Слідчий суддя погоджується з доводами скаржника про те, що дійсно слідчим ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області не вчинено всіх можливих слідчих дій.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому слідчий/дізнавач повинен вчинити всі необхідні дії при проведенні досудового розслідування, які спрямовані на збирання, перевірку та оцінку доказів, версій у їх сукупності. Зі змісту ст. 306, 307 КПК України вбачається, що слідчий суддя при розгляді скарги про закриття кримінального провадження має пересвідчитися в цьому. Не надання матеріалів кримінального провадження не дає слідчому судді можливості пересвідчитися в тому що кримінальне провадження було закрито з законних підстав, а за такого єдиним законним рішенням слідчого судді є рішення про скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки у разі втрати матеріалів кримінального провадження, лише таке рішення дозволяє здійснити заходи до його відновлення.
Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови слідчим суддею встановлено, що закриваючи кримінальне провадження слідчий лише описала склад злочину, однак не вказала, в чому саме полягає діяння, хто є суб`єктом його вчинення, а також не конкретизувала об`єктивної сторони діяння.
Доводи, надані скаржником, органом досудового розслідування в поданій скарзі не спростовані. Проігноровано вимогу слідчого судді про надання матеріалів кримінального провадження.
Жодної конкретної процесуальної дії, яка була проведена під час досудового розслідування не вказано. Жодних вказівок, які б свідчили на розслідування вказаного провадження не зазначено. Постанова про закриття кримінального провадження містить лише формальний опис складу злочину, однак без зазначення конкретної інформації, які саме слідчі дії були проведені, які були отримані результати, яким чином встановлювалася інформація щодо свідків чи очевидців, які могли б підтвердити факт скоєння кримінального проступку.
При цьому, слідчий суддя, виходячи зі змісту ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому чи дізнавачу щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.
При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження органу досудового розслідування необхідно перевірити викладені заявником обставини, виконати необхідні дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення відносно подальшого провадження у даному провадженні, яке має бути належним чином вмотивованим з всебічним, повним аналізом доводів викладених скаржником.
Отже, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування проведено з порушенням вимог Закону, без повного, об`єктивного дослідження доказів справи та з`ясування всіх обставин справи, тому слідчий суддя прийшов до переконання, що наявні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Приймаючи до уваги вищевикладене, приходжу до висновку, що слідчим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не були дотримані вимоги чинного кримінально-процесуального закону щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову, яка на підставі цього підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 56, 93, 110, 153, 220, 284, 303 307 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1