ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 663/1198/21 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/1101/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

Секретарі ОСОБА_5

З участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000071 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

смт. Оржиця, Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2021 року задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 31 грудня 2021 року, включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби відмовлено.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та змінити йому запобіжний захід на більш м`який у виді домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про існування ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, проте всупереч вимогам п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України, судом не надано правової оцінки тому факту, що клопотання прокурора не містило викладу обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність існування ризиків, зазначених у клопотанні, натомість обмежився лише їх переліченням.

Також, прокурором не доведено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 недостатньо застосувати більш м`який запобіжний захід для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Натомість, виконання обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків цілком можливе, обравши відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане житло належить чоловіку матері обвинуваченого

ОСОБА_10 , і він не заперечує щодо проживання останнього у належному йому будинку.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, в судових дебатах прокурор залишився на своїй позиції, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів виділеного провадження на розгляді Скадовського районного суду Херсонської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000071 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

02 листопада 2021 року в судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні звернуся до суду із клопотанням, в якому просив продовжити обвинуваченому

ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що на даний час ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , не зменшилися. Зокрема, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також того факту, що останній, маючи непогашену судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

Також, з урахуванням особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, законне джерело доходу відсутнє, існує ризик вчинення нового злочину, оскільки відсутність коштів для існування спонукатиме його на вчинення нових корисливих злочинів.

Розглянувши вказане клопотання, суд першої інстанції погодився із доводами клопотання прокурора та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3

ст. 185 КК України. Існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час досудового розслідування.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то як вірно зазначив суд першої інстанції вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися. При цьому, як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано належну оцінку питанню існування кожного ризику.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд вважає, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій, оскільки має зареєстроване місце проживання за межами Херсонської області, а наявні за місцем проживання соціальні зв`язки не є міцними.

Ризик вчинення нового кримінального правопорушення також має місце, оскільки ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення аналогічних, корисливих злочинів, маючи непогашену судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин проти власності.

Неможливо залишити поза увагою й той факт, що із матеріалів, наданих суду, які характеризують особу обвинуваченого, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, законні джерела доходу відсутні, а отже, відсутність коштів для існування, що спонукатиме останнього до вчинення нових корисливих злочинів, оскільки з біографії обвинуваченого просліджується певна системність небажання працювати та вчинення нових корисливих злочинів після звільнення із місць позбавлення волі.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: "Смирнова проти Росії" "Пірузян проти Вірменії", "Тирон проти Румунії").

Так, колегія суддів враховує характер інкримінованого обвинуваченому злочину, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме до 6 років позбавлення волі, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, джерело доходів відсутнє, суспільно корисною працею не зайнятий, зареєстрований у Полтавській області, осіб на утриманні не має, що свідчить про його слабкі соціальні зв`язки за фактичним місцем проживання.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, а доводи адвоката обвинуваченого, які це заперечують не відповідають матеріалам справи, які характеризують особу останнього.

Усі посилання адвоката про наявність місця проживання за місцем мешкання матері обвинуваченого та натяк на наявність певних соціальних зв`язків не є беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому враховуючи також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також вчинити новий корисливий злочин, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні і наведеним ризикам неможливо запобігти, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 .

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, являються безґрунтовними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченої на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката

ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Скадовського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3