Справа № 167/200/20 Провадження №11-кп/802/300/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 286 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000208 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, працюючий директором відділення регіональної мережі магазинів «ПроСтор», з вищою освітою, не одружений, раніше не судимий,
засуджений за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 76 500 (сімдесят шість тисяч п`ятсот) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та судових витрат.
ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що він 04 червня 2019 року близько 15 год. 00 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «Опель Астра» н.з. « НОМЕР_1 » синього кольору, рухаючись в напрямку з міста Ковель в місто Луцьк автодорогою М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече по вулиці Першотравневій у селі Копачівка Рожищенського району Волинської області, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 «пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3, який знаходиться навпроти будинку № 37, знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, перевищив дозволену в населених пунктах максимальну швидкість руху, керуючи автомобілем зі швидкістю не меншою, ніж 53.5-55.9 км/год , в результаті чого продовжив рух на нерегульований пішохідний перехід, не переконавшись у відсутності пішоходів на ньому, в порушення п. 18.1 ПДР України, не зменшив швидкість руху свого автомобіля і не зупинився перед пішохідним переходом та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину по пішохідному переходу справа наліво по ходу руху автомобіля, вчинивши на неї наїзд, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
В прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП є порушення водієм ОСОБА_10 п.п. 12.4, 12.9 «б» ПДР України, зокрема:
12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;
12.9 «б» - водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену у п.п. 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7;
18.1 - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека..
В поданій апеляційні скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним. Посилається на те, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення 04 червня 2019 року, разом з тим, суд призначив обвинуваченому покарання за ч.1 ст.286 КК України, в редакції цього закону, яка діяла на час постановлення вироку і санкція якої є тяжчою та погіршує становище ОСОБА_10 .. Також вказує на те, що призначаючи покарання суд не повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону №586-VІ від 24.09.2008) та призначити покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
В поданій апеляційній скарзі захисник, також не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним. Посилається на те, що на час вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, санкція ч.1 ст.286 КК України, крім іншого, передбачала покарання у виді штрафу в розмірі від 200 до 500 неоподаткованих доходів мінімумів громадян, однак суд наклав на обвинуваченого стягнення за вказаною нормою закону, яка діяла на час постановлення вироку, і яка є тяжчою. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисників, які апеляційну скаргу сторони захисту підтримали та заперечили апеляційну скаргу прокурора, прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримував, при цьому заперечував апеляційну скаргу сторони захисту, просив скасувати вирок суду та ухвалити новий, потерпілу, яка погодилась з рішенням місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.
Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційних скаргах, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність вирок суду щодо ОСОБА_10 підлягає зміні з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, за доводами апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно вироку суду ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення 04 червня 2019 року.
Санкція ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону №586-VІ від 24.09.2008, який діяв на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Законом України № 2617-VIIІ від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01 липня 2020 року, до вказаної норми закону внесено зміни та визначено санкцію ч.1 ст.286 КК України, в абзаці другому частини першої слова «від двохсот до п`ятисот» замінити словами «від трьох тисяч до п`яти тисяч», а слова «або без такого» виключити.
Приписами ч.2 ст.4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Вимогами ч.1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Враховуючи те, що на час вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення санкція ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону №586-VІ від 24.09.2008 передбачала більш м`яке покарання, ніж санкція даного Закону після внесення змін Законом України № 2617-VIIІ від 22.11.2018, апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора та захисника в цій частині та вбачає підстави змінити оскаржуване судове рішення на підставі положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України.
Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Визначаючи ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону №586-VІ від 24.09.2008), апеляційний суд враховує відповідно до положень ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.

До обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд обґрунтовано відніс часткове відшкодування спричиненої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Також судом враховано і позицію потерпілої.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує, що позиція потерпілої не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
З вказаних обставин, характеру і ступеня небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, особи обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав частково, раніше не судимий, має постійне місце роботи, відшкодував спричинені збитки частково, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і проживання, конкретних обставин справи, зміст досудової доповіді, згідно з якою виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, суд призначив ОСОБА_10 покарання, у виді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Приймаючи до уваги наведені обставини апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді штрафу.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що покарання у виді штрафу, відповідатиме тяжкості та обставинам вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та за своїм видом та розміром буде справедливим.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
За наведених обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинуваченому ОСОБА_10 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, є необґрунтованими.
Що ж стосується тверджень сторони захисту про безпідставне призначення судом першої інстанції додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то вони є необґрунтованими з таких підстав.
Як убачається із вироку суду, в прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП є грубе порушення водієм ОСОБА_10 декількох пунктів Правил дорожнього руху. В результаті даної ДТП потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
При цьому слід відмітити, що подія сталася 14.06.2019 біля 15-00 год, під час якої обвинувачений ОСОБА_10 не надав дорогу потерпілій, яка переходила дорогу на пішохідному переході.
Тому, з урахуванням обставин вчинення даного кримінального правопорушення, до обвинуваченого ОСОБА_10 було обґрунтовано застосовано і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не в максимальному розмірі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного основного покарання змінити.
Визначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону №586-VІ від 24.09.2008) у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
В решті вирок суду залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: