ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/1074/19 Номер провадження 11-кп/814/856/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000198 від 12.06.2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Оржиця Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого неповнолітню доньку, судимого:

- 17.07.2009 року Київським районним судом м. Полтави за ст.186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальнням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків;

- 04.09.2009 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч.2, 70 ч.4 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним строком 2 роки з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків;

- 26.04.2011 року Решетилівським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч.2 КК України на 1рік позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 04.09.2009 року, остаточно засуджений до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 21.07.2014 року.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки .

Строк відбування покарання вказано рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 12783 грн. 33 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 628 гривень 04 коп.

За вироком суду, відповідно до цивільно - правового договору № 1 від 06.05.2019 року ОСОБА_7 в період часу з 06 травня по 12 червня 2019 року перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_8 », в особі ОСОБА_8 . Для виконання робіт відповідно до договору ОСОБА_8 надавав інструменти та обладнання, які використовував для роботи ОСОБА_7 . Обладнання та інструменти за усною домовленістю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зберігалися за місцем проживання останнього у АДРЕСА_2 . Наймані працівники мали вільний доступ до інструментів та обладнання, попередньо отримавши дозвіл від ОСОБА_8

18 травня 2019 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 , достовірно знаючи про місцезнаходження відбійного молотка «Зеніт» та бензинового генератора «FORTE», FG6500e, які знаходились в домогосподарстві ОСОБА_9 у за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив викрасти дані інструменти.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, таємно, шляхом вільного доступу, надавши неправдиву інформацію ОСОБА_9 , щодо отримання дозволу на переміщення інструменту, викрав відбійний молоток «Зеніт», вартістю відповідно до довідки виданої ПП « ОСОБА_5 » 2550,00 грн., та бензиновий генератор «FORTE», FG6500e, вартістю відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №1326 від 24.07.2019 року 10233,33 грн., належних ОСОБА_8 , які завантажив в багажне відділення автомобіля Шкода Октавія д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 та перевіз у м. Полтава, тим самим розпорядився викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та АДРЕСА_2 призначити покарання із застосуванням статті 75 КК України.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, злочин вчинив під впливом тяжких сімейних обставин, так як невиплата заробітної плати залишила його без засобів існування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та вказував на законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши обґрунтування поданої апеляційної скарги та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, за який він засуджений, ґрунтується на зібраних у справі доказах, які відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України судом першої інстанції не досліджувались, і ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, а тому в цій частині вирок не перевіряється.

У відповідності до зібраних по справі доказів, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Що стосується в апеляційній скарзі обвинуваченого про суворість призначеного судом першої інстанції покарання, то вони на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин, суд дотримуючись вимог закону, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_7 суд врахував наявні обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочину), та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Вирішуючи питання призначення покарання, суд першої інстанції урахував надану суду досудову доповідь від Полтавського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, з огляду на інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган пробації дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк не можливе; ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінені як високі.

Враховуючи дані обставини, тяжкість вчиненого злочину, а також дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 реального покарання, передбаченого санкцією ст. 185 ч.2 КК України, та є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

На переконання колегії суддів, покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за своїм видом та розміром, є справедливим, достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому підстав для призначення покарання із застосування статті 75 КК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Дане покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Доводи обвинуваченого про можливість застосування до нього положень статі 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними.

За змістом ч. 1 ст.75ККУкраїни якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 норм ст. 75 КК України, судом першої інстанції не встановлено і в апеляційній скарзі апелянтом не приведено. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вже засуджувався за аналогічний злочин, будь-яких обставин, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину судом не встановлено.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку і зокрема в застосуванні положень статті 75 КК України немає, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4