НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
Іменем України

28 грудня 2021 року ЄУ № 322/1137/21 (Провадження № 1-кс/322/346/21)

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відео конференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене начальником Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Миколай Поле Новомиколаївського району Запорізької області, який є студентом 3 курсу вищого професійного училища №75, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України,

встановив:
28.12.2021 до слідчого судді надійшло згадане клопотання, зі змісту якого випливає, що 27 грудня 2021 року, приблизно о 02 годині 40 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 . перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснював рух по проїзній частині вул. Новогригорівській в с. Новогригорівка, Запорізького району, Запорізькій області з боку с. Павлівка. Дніпропетровської області, в напрямку с. Софіївка, Запорізької області, зі швидкістю не менше 80 км/год, що перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті. В салоні його автомобілю в якості пасажирів перебували ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Під час руху, в районі стовпа з трансформатором РІД 04кВ КТП 280, який розташований неподалік буд. №9 по вул. Новогригорівській, водій ОСОБА_4 , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушення координації дії, викликаних вживанням алкогольних напоїв, діючи із злочинною недбалістю, здійснюючи рух із значним перевищенням швидкості руху у населених пунктах, не врахував дорожні умови (слизьку проїзну частину), не впорався з керуванням транспортним засобом, допустив занос керованого ним автомобіля, в результаті чого відбувся виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини вправо, відносно напрямку свого руху, де відбувся наїзд на нерухому перешкоду - зупинку громадського транспорту.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п.2.9а, 10.1, 12.1, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п.2.9 Водієві забороняється :

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п.10.1. «Перед початком, руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам, руху»;

- п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним

- п.12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

- п.12.9.: «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: відкрита черепно-мозкова травма, відкриті множині переломи кісток та основи черепа, забій головного мозку, виражений кровонабряк головного мозку, з якими був доставлений до лікарні.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення 27.12.2021 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000091 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст.286-1 КК України, є тяжким.

27.12.2021 об 11 годині 20 хвилин ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України, оскільки безпосередньо після вчинення злочину очевидець, а також сукупність очевидних ознак на місці події вказують на те, що саме він щойно вчинив вказаний злочин.

27.12.2021 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286-1 КК України.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди;

показаннями свідка ОСОБА_8 ;

показаннями свідка ОСОБА_9 ;

показаннями свідка ОСОБА_10 ;

показаннями свідка ОСОБА_11 ;

показаннями свідка ОСОБА_12 ;

показаннями свідка ОСОБА_13 ;

показаннями свідка ОСОБА_14 ;

протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст.208 КПК України;

Іншими доказами у їх сукупності;

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

У клопотанні наведені ризики передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зазначені доводи, які на переконання слідчого, свідчать про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам.

Враховуючи вказані обставини слідчий просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах досудового розслідування, строком на 60 днів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав у повному обсязі з підстав викладених у ньому, просив його задовольнити.

Захисник заперечувала проти задоволення клопотання вважала, що ризики наведені у клопотанні необґрунтовані, і навіть при їх наявності, доводами клопотання не доведена неможливість їх запобіганню іншими більш м`якими запобіжними заходами. Просила застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний зазначив, що визнає свою вину, бажає співпрацювати зі слідством, наміру переховуватися чи іншим чином перешкоджати встановленню істини у справі не має, просив не застосовувати щодо нього найбільш суворий запобіжний захід.

Вислухавши пояснення підозрюваного, думку захисника і доводи прокурора, а також вивчивши копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення (п.1); наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор (п.2); недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (п.3).

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 згаданого кримінального правопорушення.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 віднесено до категорії тяжкого злочину, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання у виді позбавлення волі до семи років.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 ЄСПЛ вказував, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Слідчий суддя погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування і суду, однак вказаний ризик є мінімальним з огляду на вік підозрюваного (повнолітнім став за три тижні до події), його соціальні зв`язки (мешкає з батьками), постійне місце навчання.

Також слідчий суддя погоджується із існуванням ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, щодо можливого впливу на свідків, однак як і в попередньому випадку, вказаний ризик також є мінімальним, з огляду на вік підозрюваного, відсутність у нього кримінального досвіду, а також той факт, що допитані у провадженні свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, їх показання натепер узгоджуються один з одним, а також поясненнями підозрюваного.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Необхідність обрання ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу і нездатність інших заходів забезпечити належний хід досудового та судового провадження стороною не підтверджена доводами клопотання і не доведена прокурором під час судового засідання.

Враховуючи вказані вимоги кримінального процесуального закону, слідчий суддя вважає, що запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді цілодобового домашнього арешту із встановленням на нього обов`язків визначених ч.5 ст.194 КПК України, виконає мету і завдання запобіжного заходу, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і нівелює заявлені стороною обвинувачення ризики у цьому провадженні.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 184, 193,194, 196, 395 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:
в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , окрім як за викликом слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за їх викликом;

утримуватись, від будь-якого спілкуватися із свідками у вказаному провадженні;

утримуватись, від спілкування з членами своєї сім`ї і близькими родичами, зокрема з близькими родичами свідка ОСОБА_8 щодо обставин кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 , роз`яснюється, що в разі невиконання вказаних обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали закінчується 28 лютого 2022 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1