Дата документу 27.09.2021 Справа№ 336/5314/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5314/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/66/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002663 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Микільське Світловодського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.09.2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 07.08.2017 року умовно-достроково на 8 місяців 4 дні;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк тримання його під вартою з 06.08.2018 року по 21.11.2018 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 ухвалено змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Скасовано арешт з телевізора марки SATURN моделі TV LCD40 TF серійний номер 08.2012-03123, цифрового ефірного приймача з функцією відеозапису та мультимедійним плеєром ROMSAT T2 ULTRA серійний номер НОМЕР_1 , пульту дистанційного керування ROMSAT, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2018 року у справі №336/4466/18, провадження №1-кс/336/1353/18.

Вирішена долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 06.08.2018 року в період часу з 08.30 год. до 10.00 год. ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття вікна проник до домоволодіння АДРЕСА_2 .

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , перебуваючи у вищевказаному домоволодінні, шляхом вільного доступу з тумби однієї із кімнат, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_9 , чим спричинив останній майнову шкоду на загальну суму 5233,13 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 в скоєнні даного кримінального правопорушення, за яке він засуджений та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок своєї м`якості та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Зазначає, що судом, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не враховано те, що він є раніше судимою особою, судимість у встановленому порядку не знята, після звільнення з виправної колонії скоїв новий тяжкий злочин, що свідчить про відсутність у нього критичної оцінки до свого способу життя, небажання його змінити, ігнорування моральних засад суспільства щодо законослухняної поведінки.
Крім того, як вбачається з висновку органу пробації виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
Тому, вважає, що судом безпідставно прийнято рішення на підставі ст. 75 КК України про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення іспитового строку.
Вважає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд взагалі не мотивував, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого дають підстави для ухвалення такого судового рішення.
Також судом, при призначенні покарання, не взято до уваги спосіб вчинення крадіжки, яка поєднана з пошкодженням вікна приватного домоволодіння потерпілої, для досягнення мети доступу до майна, а також те, що після вчинення крадіжки обвинувачений одразу зник з місця злочину і лише завдяки злагодженій роботі працівників поліції його було затримано та вилучено викрадене майно.
На підставі вищевикладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечував, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права при ухваленні судового рішення у тій частині, в якій його було оскаржено.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку на підставі частково досліджених під час судового розгляду доказів, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Разом з тим, апеляційні доводи прокурора у кримінальному провадженні про необґрунтоване призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у майже мінімальному розмірі та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними, оскільки суд, призначаючи обвинуваченому покарання близьке до мінімального та звільняючи ОСОБА_7 від покарання з випробуванням, не в повній мірі урахував обставини провадження, ступінь тяжкості злочину та особу обвинуваченого.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи його ступінь тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 достатньою мірою не було враховано, що він є раніше судимою особою, судимість в установленому порядку не знята, після звільнення з виправної колонії 07.08.2017 року умовно-достроково на 8 місяців 4 дні (строк відбування покарання фактично завершився 11.04.2018 року) скоїв новий тяжкий злочин, що свідчить про відсутність у нього критичної оцінки до свого суспільно небезпечного та некорисного способу життя, небажання його змінити, ігнорування моральних засад суспільства щодо законослухняної поведінки.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, тощо).

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд недостатньо мотивував своє рішення.

Застосувавши положення зазначеного закону, суд не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, перелічив з-поміж іншого загальні засади призначення покарання, із достатнім обґрунтуванням не зазначив, як саме враховані ним обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на недоцільність відбування обвинуваченим ОСОБА_7 покарання.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати можливим виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 3 роки та без звільнення його від відбування покарання з випробуванням буде справедливим, відповідним до скоєного, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів, і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, з огляду на що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Інших істотних порушень кримінального та кримінального процесуального законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання та звільнення його від відбування покарання згідно до ст.ст. 75, 76 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4