ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/508/21 Справа № 694/1937/21 Категорія: ст. 309 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року про застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

26 жовтня 2021 року слідчий у кримінальному провадженні слідчого відділу Звенигородського районного відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , мотивуючи свої вимоги тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 26.09.2021 близько 17 год. 00 хв., перебуваючи біля берега річки «Гнилий Тікич», в районі Замостя, Звенигородського району, Черкаської області, в стані алкогольного сп`яніння, повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, переконавшись у відсутності сторонніх осіб, таємно від потерпілої, скориставшись тим, що у потерпілої ОСОБА_10 випав з її сумки мобільний телефон марки «Huawei Y3» моделі LUA-U22, золотистого кольору, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/124-21/12050-ТВ від 13.10.2021 становить 733,33 грн. з силіконовим чохлом чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/124-21/12050-ТВ від 13.10.2021 становить 56,67 грн., та сім - картою мобільного оператора «Київстар» з № НОМЕР_4 , шляхом вільного доступу, викрав належний потерпілій вказаний мобільний телефон із чохлом та сім картою, після чого з викраденим місце вчинення злочину залишив, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальних збитків на загальну суму 790 грн.

Слідчий вказував, що встановлено достатню наявність доказів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

23 жовтня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04.11.2021 клопотання слідчого задоволено частково. Застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, а саме на 49 днів до 22.12.2021 та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України. Заборонено залишати місце проживання у період часу з 18 год. вечора до 07 год. ранку строком до 22.12.2021 включно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину є обґрунтованою, здобуто достатньо доказів, які підтверджують наявність ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, наявні ризики, визначені пунктами 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду. Водночас, слідчий суддя прийшов до висновку, що більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки останній відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи на період часу до якого відноситься інкриміноване правопорушення, виявляв прояви легкої розумової відсталості з помірно вираженими емоційно-вольовими розладами в стані нестійкої компенсації і розладами соціальної адаптації через що не здатний був повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, та потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні оскаржив його в апеляційному порядку.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою клопотання задовольнити в повному обсязі та обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 23.12.2021.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею недостатньо враховано наявність доказів, якими слідчий обґрунтовує існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, наявність ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, який не враховано слідчим суддею.

Також слідчий суддя не надав належної оцінки тому факту, що підозрюваний неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, та знову вчинив новий умисний корисливий злочин у період незнятої та непогашеної судимості.

Вважає, що слідчим суддею недостатньо враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винним, соціальні зв`язки, репутацію, майновий стан та наявність судимостей.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, підозрюваного та захисника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, вказуючи, що підозрюваний не переховується від слідства та суду, визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно з положенням п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року постановлена з дотриманням вказаних вимог закону.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 194 КПК України , якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.1 та 2 ч.1 ст. 194 КПК України , але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.

Згідно з ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного ув`язнення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до вірного висновку про наявність достатніх доказів у матеріалах справи, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

На думку колегії, слідчим суддею при обранні міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з визначенням часу, дотримано вимог міжнародного права щодо забезпечення прав людини та вимог кримінального процесуального закону, враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, раніше судимий неодноразово, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Одночасно, вирішуючи питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, на якому наполягав прокурор, слідчим суддею враховано дані висновку судово-психіатричної експертизи №399 від 27.10.2021, згідно якого на період часу до якого відноситься інкриміноване правопорушення, ОСОБА_7 виявляв прояви легкої розумової відсталості з помірно вираженими емоційно-вольовими розладами в стані нестійкої компенсації і розладами соціальної адаптації через що не здатний був повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, та потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Також під час апеляційного розгляду встановлено, що підозрюваний не переховується від органів досудового розслідування та суду, що підтвердив і прокурор в судовому засіданні, а тому ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України на даний час відсутній.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на існування ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків в кримінальному провадженні, оскільки такий ризик не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Натомість, відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Колегія суддів приходить до висновку, що задовольнивши частково клопотання слідчого та обравши більш м`який, аніж тримання під вартою, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з визначенням часу та покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, слідчий суддя дотримався вимог статей 177, 178, 181, 194 КПК України та обрав запобіжний захід, який є необхідним та достатнім для забезпечення дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки.

Тяжкість злочину, на яку звертає увагу апелянт, та міра покарання, яка буде призначена підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні даного злочину, оцінюється в сукупності з іншими обставинами у справі, та не є вирішальною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно застосовуватися у виняткових випадках, коли застосування інших більш м`яких альтернативних запобіжних заходів неможливе.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування ухвали слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року апелянтом не наведено та колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 листопада 2021 року про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення іоскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді