КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/747/2022 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 591 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2022 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої вирішується питання про видачу ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року,

за участі:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої вирішується питання про видачу ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2021 року відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 від 29.11.2021 року про видачу до Російської Федерації, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Ізраїлю та Російської Федерації,

для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 213 КК Російської Федерації.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2021 року скасувати, постанову про видачу особи (екстрадицію) скасувати, запобіжний захід у вигляді екстрадиційного арешту скасувати та звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

Як зазначає апелянт, оскаржувана ухвала та постанова про видачу особи є незаконними, необґрунтованими і такими, що суперечать міжнародним договорам і зобов`язанням України, а також національному законодавству України і тому повинні бути скасовані.

Захисник стверджує, що екстрадиція неможлива, оскільки Російська Федерація є країною із системними та систематичними порушеннями прав людини, відома застосуванням тортур та катуваннями відносно осіб, які перебувають в умовах несвободи, а також під час досудового та судового слідства.

Крім того автор апеляційної скарги наголошує, що Офісом Генерального прокурора не дотримано вимоги екстрадиційної перевірки на виконання ст. 557 КПК України. Зокрема зазначає, що відповідно до матеріалів екстрадиційної перевірки вбачається, що прокуратура в даному випадку не порівнювала кримінальне законодавство України та Росії, а провела аналогію кримінального законодавства п «а» ч. 1 ст. 213 КК Російської Федерації із ч. 4 ст. 216 КК України через відсутність можливості за українським законодавством екстрадувати ОСОБА_6 до Росії за ч. 1 ст. 296 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, щодо якої здійснюється екстрадиційна перевірка та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, 27.08.2021 року під час оформлення пасажирів рейсу 776 «Тель-Авів-Київ», затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться в міжнародному розшуку, з метою арешту та подальшої екстрадиції до Російської Федерації, для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 213 КК російської Федерації (хуліганство).

28.08.2021 року ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайоного суду Київської області відносно громадянина Російської Федерації та Держави Ізраїль ОСОБА_6 застосовано тимчасовий арешт, строком на 30 діб, тобто до 25 вересня 2021 року включно, до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації.

23.09.2021 року Офісом Генерального прокурора отримано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_6 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «» ч. 1 ст. 213 (хуліганство з використанням предметів в якості зброї) КК Російської Федерації.

Проведення екстрадиційної перевірки стосовно громадянина Російської Федерації та Держави Ізраїль ОСОБА_6 . Офісом Генерального прокурора відповідно до ст. 587 КПК України 24.09.2021 року доручено Київській обласній прокуратурі.

Під час проведення перевірки Київською обласною прокуратурою перевірялося, що 17.09.2017 року ОСОБА_6 в денний час, перебуваючи у громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок, здійснив багаточисленні постріли з невстановленого предмету в бік потерпілого ОСОБА_11 та автомобіля, який за наслідками протиправних дій був пошкоджений.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування були кваліфіковані за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 213 КК Російської Федерації.

08.08.2019 року постановою УМВС Росії по Василеостровському району м. Петербург ОСОБА_6 оголошений в розшук.

12.03.2021 року постановою СУ УМВС Росії по Василеостровському району м. Петербург ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого п «а» ч. 1 ст. 213 КК Російської Федерації..

Постановою Василеостровському районного суду м. Санкт-Петербург від 15.03.2021 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та згідно до постанови УМВС Росії Росії по Василеостровському району м. Петербург від 22.03.2021 року оголошено в міжнародний розшук.

24.09.2021 року згідно ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва визнано наявність підстав для застосування до громадянина ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення питання Офісом Генерального прокурора про його видачу і фактичну передачу до Російської Федерації, строком до 24.11.2021 року включно.

15.11.2021 року слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , до вирішення Офісом Генерального прокурора питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності. Строк дії ухвали слідчого судді встановлено на 60 днів, тобто до 13.01.2022 року включно.

29.11.2021 року після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки начальником Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 прийнято рішення у формі постанови про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації та Держави Ізраїль ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.12.2021 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 від 29.11.2021 року про видачу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 590 КПК України, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 590 КПК України, у разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави.

Як вбачається із матеріалів провадження, після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки начальником Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 прийнято рішення у формі постанови про видачу (екстрадицію) громадянина Російської Федерації та Держави Ізраїль ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 213 КК Російської Федерації.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 541 КК України, екстрадиційна перевірка це діяльність визначених законом органів щодо встановлення та дослідження передбачених міжнародним договором України, іншими актами законодавства України обставин, що можуть перешкоджати видачі особи (екстрадиції), яка вчинила злочин.

Як визначено у ч. 1 ст. 554 КПК України, отримавши запит про міжнародну правову допомогу від запитуючої сторони, уповноважений (центральний) орган України розглядає його на предмет обґрунтованості і відповідності вимогам законів або міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 КК України, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Згідно ч. 4 ст. 590 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 вищевказаного Закону встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що згідно наявної інформації, яка міститься в матеріалах екстрадиційної перевірки, на момент винесення постанови начальником Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 від 29.11.2021 року, рішень про прийняття/відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ЦМУ ДМС, стосовно ОСОБА_6 не приймалось, інформація щодо набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту стосовно вказаної особи відсутня.

Слідчим суддею в ході розгляду скарги перевірялись доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що ним були вчинені відповідні дії та подані необхідні документи для отримання ОСОБА_6 статусу особи, яка потребує додаткового захисту, однак слідчий суддя прийшов до висновку що вказані доводи не були підтверджені в судовому засіданні та спростовуються повідомленням заступника начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві ОСОБА_12 № 8010.7-45873/80.2-21 від 04.10.2021 року, з якого вбачається, що громадянин Російської Федерації (громадянин Держави Ізраїль) ОСОБА_6 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в установленому порядку до територіальних органів ДМС України (крім ГУДМС України в АР Крим, УДМС України в місті Севастополь та окремих населених пунктів Донецької та Луганської областей, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р (у редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року № 1125-Р) «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення») не звертався.
Що стосується доводів захисника стосовно недотримання вимог ст. 557 КПК України, яке виразилось у фактичному застосуванні закону за аналогією права, колегія суддів вражає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 557 КПК України, у виконанні запиту про міжнародну правову допомогу може бути відмовлено, якщо запит стосується діяння, яке не є кримінальним правопорушенням за законом України про кримінальну відповідальність.

Зі змісту наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що в межах екстрадиційної перевірки винесено постанову про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 213 КК Російської Федерації.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Російської Федерації та Держави Ізраїль.
Діяння, вчинення якого інкримінується ОСОБА_6 не належить до військових злочинів і не має політичного характеру.

Встановлені ст. 49 КК України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вказаний злочин не закінчились.

Злочин, за який запитується видача, відповідає ч. 4 ст. 296 КК України і є екстрадиційним, оскільки санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не менше одного року.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 591 КПК України при розгляді скарги не досліджується питання про винуватість та не підлягає перевірці законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду під час перегляду рішення за скаргою захисника на постанову про видачу, не наділена повноваженнями встановлювати у діянні особи, щодо якої здійснюється екстрадиційна перевірка, склад кримінального правопорушення (злочину), об`єктивну сторону, що виражалась у вчиненні останнім конкретних дій чи бездіяльності, кваліфікацію кримінального правопорушення (злочину), а за наявності наданих матеріалів лише перевіряє, чи вказаний злочин, за вчинення якого переслідується особа, є кримінальним правопорушенням за законом України про кримінальну відповідальність.

Фактично зі змісту наданих матеріалів вбачається, що діяння, передбачене п. «а» ч. 1 ст. 213 КК Російської Федерації, за яке ОСОБА_6 має бути притягнуто до кримінальної відповідальності у Російській Федерації, відповідає ч. 4 ст. 296 КК України, а відтак доводи захисника в цій частині не знаходять свого підтвердження і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

При цьому, слід зазначити, що згідно ч. 4 ст. 591 КПК України, при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію), тому підстав вважати проведену перевірку неналежною та незаконною в колегії суддів немає.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи адвоката ОСОБА_7 у ймовірному застосуванні до ОСОБА_6 тортур та катування на території Російської Федерації такими, що ґрунтуються на об`єктивних та переконливих даних, підтверджених будь-яким чином.

Згідно з ч. 5 ст. 591 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення про видачу особи (екстрадицію), слідчий суддя виносить ухвалу, якою: 1) залишає скаргу без задоволення; 2) задовольняє скаргу і скасовує рішення про видачу (екстрадицію).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що при вирішенні питання щодо законності рішення про видачу особи (екстрадицію), слідчий суддя не вправі перевіряти наявність підстав для звільнення особи до якої застосовано екстрадиційний арешт з-під варти. Крім того зазначає, що в рамках перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції щодо законності рішення про видачу особи (екстрадицію), колегія суддів також не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про скасування запобіжного заходу та звільнення особи, щодо якої проводиться екстрадиційна перевірка, з-під варти.

Обставини, передбачені ст. 589 КПК України, що перешкоджали видачі особи іноземній державі відсутні. Постанова є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя прийняв обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 про скасування постанови начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 від 29.11.2021 року про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 213 КК Російської Федерації

Будь-яких інших істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зокрема тих, про які зазначає захисник, колегією суддів не встановлено, постановлене рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими слідчим суддею, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 від 29.11.2021 року про видачу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої вирішується питання про видачу ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_______________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4