Справа № 503/485/20
Провадження № 1-кп/503/3/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима судове провадження у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000024 від 14.01.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Невське Лісозаводського району Приморського краю Російської Федерації, громадянина України, українця, не працюючого, з базовою середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.12.1998 року Котовським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням, в порядку ст. 45 КК України, від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 17.06.1999 року Котовським районним судом Одеської області за ст. 140 ч.2, 141 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- 16.04.2004 року Кодимським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

- 06.10.2009 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч.2, 309 ч.1, 307 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- 28.01.2014 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ст. 395 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць;

- 17.12.2015 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений 18.11.2019 року з ДУ «Одеська ВК (№ 14)» по відбуттю покарання;
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 ,

встановив:
13.01.2020 року близько 19:50 години ОСОБА_3 , маючи не погашені та не зняті судимості за раніше вчиненні кримінальні правопорушення, передбачені ч.2,3 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став, проходячи по вул. Незалежності в смт. Слобідка, Кодимського району, Одеської області біля будинку № 63 помітив автомобіль ВАЗ 2106, бежевого кольору державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , коли в нього виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке зберігалось в салоні вказаного автомобіля.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, яке знаходилось в салоні вищевказаного автомобіля, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, з урахуванням обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, підійшов до автомобіля ВАЗ 2106, державний номер НОМЕР_1 та шляхом відкриття, незамкнених на запірний пристрій, водійських дверей проник до салону автомобіля, звідки таємно, повторно, викрав автомагнітолу МРЗ 3884 ІSО 1 DІN, яка була у використанні, вартістю 300,00 гривень, яка на праві власності належить ОСОБА_6 .
Після чого, з викраденим майном з місця події зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 збитку на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю, пояснив суду, що умисел на вчинення крадіжки в нього виник коли проходив повз вказаний будинок та дійсно скоїв крадіжку вище зазначеного майна з незачиненого автомобіля. Викрадену автомагнітолу розбив ударами об підлогу на залізничному вокзалі. При цьому, зазначив, що тиску на нього або примушування до визнання ним своєї вини до нього не застосовувалось. Просив суд не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був належним чином повідомлений. При цьому, неодноразово подавав до суду письмові заяви про розгляд судового провадження за його відсутності, в яких зазначав, що претензій до обвинуваченого не має, а покарання останньому просив призначити на розсуд суду.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини з наданням відповідних показів, його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а саме висновком експерта від 31.01.2020 року № 46-СП за результатом проведення товарознавчої експертизи, згідно якої ринкова вартість автомагнітоли МРЗ 3884 ІSО 1DІN за цінами вторинного ринку станом на 13.01.2020 року могла становити 300 грн.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_3 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, дослідивши письмові докази сторони обвинувачення, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів у кримінальному провадженні, оскільки учасники судового провадження не заперечували проти цього.
Учасникам судового провадження судом попередньо також було роз`яснено, що згідно ч.2 ст. 394 КПК України вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст. 349 КПК України. З чим учасники погодились і проти чого також не заперечували.
Суд визнає зазначене вище формулювання обвинувачення доведеним, а дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд, з урахуванням пункту 15.12 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та висновку зробленого Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду в постанові від 17 березня 2020 року у справі № 653/3/18 (провадження № 51-5932км19), кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України, як крадіжку, вчинену повторно.
Діючи у відповідності до вимог ст. 337 КПК України суд, з урахування показань наданих обвинуваченим під час судового розгляду, вважає доведеною вину ОСОБА_3 відповідно до висунутого йому обвинувачення, а тому останній повинен нести відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
Відповідно до наявних у суду відомостей, ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується негативно, не одружений, не працевлаштований, у лікаря-нарколога та/або лікаря-психіатра на обліку не перебуває, будучи раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення злочинів проти власності, передбачених ч.2,3 ст. 185 КК України та ч.2,3 ст. 140 і ч.2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року), на шлях виправлення не став і знову повторно вчинив умисний корисливий злочин.
Аналіз інформації про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого з досудової доповіді органу з питань пробації, вказує на те, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як високі, у зв`язку з чим беручі до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб), а тому застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснити без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
При призначенні міри покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого діяння кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У зв`язку з вище зазначеним суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші вище наведені обставини справи, доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо лише у разі його ізоляції від суспільства та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тому вважає за необхідне призначити міру покарання у виді позбавлення волі у межах, установлених у санкції ч.2 ст. 185 Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. В свою чергу менш суворі види покарання у виді арешту або обмеження волі, що передбачені згаданою вище санкцією, будуть недостатніми для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, оскільки до обвинуваченого судом вже було неодноразово застосовано покарання у виді позбавлення волі на певний строк під час засудження за раніше вчиненні злочини. При цьому, суд відзначає, що 28.01.2014 року під час засудження обвинуваченого за ст. 395 КК України судом до нього було застосовано покарання у виді арешту, але після цього обвинуваченим було вчинено інші кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 395 КК України, за які засуджено 17.12.2015 року до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, але після відбуття останнього обвинувачений належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення, внаслідок чого вчинив нове кримінальне правопорушення. Таким чином суд вважає, що застосування менш строго покарання не здатне призведе ні до виправлення обвинуваченого, а ні до попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Ураховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також обставини, передбачені ст. 178 КПК України, не зменшилися та не змінилися, то суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраного до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому строк останнього підлягає продовженню до набрання вироком законної сили.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме строк його тримання під вартою під час судового розгляду у період з 24.01.2022 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування цього запобіжного заходу.
Арешт накладений на майно речовий доказ, який був предметом кримінального правопорушення, накладений ухвалою слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 15.01.2020 року, згідно положень ч.4 ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню.
Речовий доказ автомагнітолу МРЗ 3884, яка була у використанні, з сенсорним екраном у пошкодженому стані, що зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області (Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області) (порядковий № 293 у книзі обліку № 1054), згідно положень пункту 5 ч.9 ст. 100 КПК України, підлягає поверненню її власнику потерпілому ОСОБА_6 .
Процесуальні витрати в сумі 471,03 грн, пов`язані із проведенням товарознавчої експертизи, згідно положень ст. 118, 124 ч.2, 126 ч.1 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст. 369-374, 381-382 КПК України, суд

ухвалив:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід обраний у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня набрання даним вироком законної сили.
Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, а саме з 24.01.2022 року по день набрання даним вироком законної сили або до дня зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Кодимського районного суду Одеської області від 15.01.2020 року, а саме на автомагнітолу МРЗ НОМЕР_2 , яка була у використанні, з сенсорним екраном у пошкодженому стані.
Речовий доказ автомагнітолу МРЗ 3884, яка була у використанні, з сенсорним екраном у пошкодженому стані, що зберігається в кімнаті зберігання речових доказів ВПД №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, після набрання вироком законної сили повернути її власнику ОСОБА_6 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням товарознавчої експертизи, в сумі 471,03 грн.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд, який ухвалив його Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1