ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000544 від 25.11.2021 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого 04.02.2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років та 6 місяців позбавлення волі, 20.05.2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років та 7 місяців позбавлення волі, 27.02.2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року та 2 місяців позбавлення волі, 06.03.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років і 6 місяців позбавлення волі, 27.05.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 164, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років і 6 місяців позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 21 листопада 2021 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин перебуваючи на дев`ятому поверсі четвертого під`їзду будинку АДРЕСА_3 , попросив для здійснення телефонного дзвінка у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон «ZTE Blade А 3 2020», який він визначив предметом свого злочинного посягання, та в цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення майнової шкоди, з метою незаконного власного збагачення, під приводом здійснення телефонного дзвінка, взяв у потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон «ZTE Blade А 3 2020», вартістю 1784 гривні 15 копійок, тим самим зловживаючи довірою потерпілого.
Далі, обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись у вказаному місці та у зазначений час, доводячи свій раптово виниклий злочинний умисел до кінця, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи повторно, попрямувавши з мобільним телефоном нібито на поверх нижче, зник з місця вчинення злочину з викраденим, отримавши при цьому реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.
Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_3 виразилися у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України.

Будучи допитаним в якості обвинуваченого, ОСОБА_3 свою провину у скоєному злочині визнав повністю, щиро покаявся та пояснив суду, що 21 листопада 2021 року, приблизно о 09 годині 00 хвилин він знаходився у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , разом із знайомим ОСОБА_5 , у якого побачив мобільний телефон «ZTE Blade А 3 2020», яким вирішив заволодіти. Після чого під приводом здійснення дзвінка він попрохав у ОСОБА_5 мобільний телефон, на що останній погодився та передав. Далі, утримуючи зазначений телефон він попрямував ніби то на поверх нижче, але у подальшому місце скоєння злочину разом із належним потерпілому ОСОБА_5 телефоном залишив, розпорядившись ним на власний розсуд.
Від потерпілого ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд кримінального провадження без його участі, претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не має.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , та дослідженням таких матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
При визначенні заходу примусу ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином, а також особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відносить щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про можливість призначення покарання яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, без ізоляції його від суспільства, із застосуванням ст.75 КК України.
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.
З нормативного розуміння наведених норм кримінального процесуального закону вбачається, що процесуальні витрати на залучення експерта спеціалізованої державної установи стягуються на користь держави, а можливість стягнення з обвинувачених витрат на проведення експертиз на користь судових експертів діючим кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження у провадженні було проведено судово-товарознавчу експертизу, а саме експертиза № 4742 від 26 листопада 2021 року, яка проведена експертом ОСОБА_7 , та вказаний експерт згідно реєстру атестованих судових експертів не є фахівцем державної спеціалізованої установи, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_3 коштів витрачених за рахунок проведення зазначеної експертизи.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину, покладаючи на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: ОСОБА_1