ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-кп/818/1130/22 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 641/1793/20 Головуючий І інстанції ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22.12.2021 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000380 від 26.02.2020, за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 КК України, -

встановила:
Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22.12.2021 в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор №27».

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі суддя посилається на те, що ним були порушені умови цілодобового домашнього арешту, що не відповідає дійсності, оскільки ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 28.02.2020 щодо нього було обрано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту.
Відповідно до положень частини 4 статті 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без участі прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Згідно з частиною 4 статті 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів в суді не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд виходив з тих обставин, що наявна обґрунтована підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, а також того факту, що обвинуваченому ОСОБА_6 раніше було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою місця реєстрації останнього, однак ОСОБА_6 порушив умови запобіжного заходу, дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою.

З таким висновками суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та вмотивованими.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

З матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні ряду епізодів корисливих злочинів, серед яких є злочин, передбачений частиною 3 статті 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, що свідчить про можливість здійснення обвинуваченим спроб переховування від органів слідства та суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що незаконні дії, які інкримінуються ОСОБА_6 , вчинено з метою заволодіння чужим майном, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 висновків судді щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не спростовують та не свідчать про наявність підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого ОСОБА_6 не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутність підстав для скасування ухвали Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22.12.2021 за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст.177, 178, 199, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22.12.2021 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді: