ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/841/22 Справа № 216/5462/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , -
Встановила:
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2021 року задоволено подання Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда II групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

- 27.02.2020 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки,

для відбування призначеного покарання.
Скасовано засудженому ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання з випробуванням, ухвалене вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.02.2020 року.
Направлено засудженого ОСОБА_7 для відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, призначеного йому вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.02.2020 року.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вказаного вироку.
Рішення суду обґрунтовано тим, що 05.05.2021 року засудженому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також наслідки невиконання покладених на нього судом обов`язків.Під час відбування покарання з випробуванням ОСОБА_7 не з`являвся для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 130 КУпАП.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до висновку про небажання засудженого ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, оскільки останній без поважних причин не виконує покладені на нього судом обов`язки, ухиляється від контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, систематично вчиняє адміністративні правопорушення, має попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.
В апеляційній скарзі:
- захисник засудженого просить поновити строк для апеляційного оскарження вищевказаної ухвали та скасувати її.
Зазначає, що оскаржувану ухвалу ОСОБА_7 отримав тільки 11.01.2022 року, коли його було затримано і взято під варту, а тому з цього часу захисник вважає потрібно рахувати строк 7 днів для оскарження вказаної ухвали.
Вважає, що в ухвалі суду помилково вказано, що ОСОБА_7 було відомо про місце та час розгляду подання, оскільки останній не був обізнаний про те, коли розглядалося подання Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області і він не мав можливості надати свої пояснення по цьому поданню.

Вказує, що ОСОБА_7 стверджує про те, що до листопада 2021 року він своєчасно з`являвся для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, за цей час він не змінював і місця проживання. ОСОБА_7 у листопаді 2021 року працівник уповноваженого органу з питань пробації повідомив про те, що йому не потрібно більше з`являтися на реєстрацію до органу з питань пробації, його ніхто не попереджав про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням під розписку, як це вказано в ухвалі суду.

Також захисник зазначає, що ОСОБА_7 важко було з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, тому що він є інвалідом 2 групи, у нього туберкульоз тазобедреного стегна правої ноги, нога на 7 сантиметрів коротше лівої ноги, він пересувається з костилями, мабуть тому представник органу з питань пробації і повідомив його у листопаді 2021 року про те, що не потрібно з`являтися на реєстрацію.

На думку захисника, ухвала суду є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки не має достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 без поважної причини не виконував покладені на нього судом обов`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду, - без змін, засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання захисника засудженого про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали підлягає задоволенню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ст. 399 КПК України, особа має право порушувати питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав поважності його пропуску, а суддя-доповідач, за наявності для того підстав, має право поновити строк. Як правило, обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження може бути викладено як у апеляційній скарзі, так і в окремій заяві (клопотанні).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції, - протягом семи днів з дня її оголошення.

Частиною 1 статті 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає в себе, у тому числі, право доступу до правосуддя, право на захист особисто чи за участю захисника.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржувану ухвалу було постановлено 09 листопада 2021 року. ОСОБА_7 отримав копію вказаної ухвали лише 11 січня 2022 року, коли його було затримано і взято під варту. Апеляційну скаргу захисником засудженого було подано 17 січня 2022 року.

У відповідності до положень ст. 116 КПК України закон вимагає додержання процесуальних строків, зазначені положення є визначальними і в практиці Європейського Суду з прав людини, якою передбачено вимоги про юридичну визначеність судових рішень, складовою якої є обов`язковість судових рішень, які вступили в законну силу і дотримання учасниками судового провадження процесуальних строків.

Лише наявність поважних причин, які повинна довести особа, яка заявила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, у відповідності до ст. 117 КПК України є підставою для поновлення пропущеного строку.

Приймаючи до уваги вищевикладене, та з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, колегія суддів вважає необхідним задовольнити клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч. 2 ст. 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Перевіркою наявних матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався в повному обсязі.
Як вбачається з наданих матеріалів, вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки. На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 судом були покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Згідно постанови про встановлення днів явки на реєстрацію, 05 травня 2020 року, засудженому ОСОБА_7 було визначено з`являтися для реєстрації до Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області перший, другий, третій та четвертий четвер кожного місяця.

Того ж дня, йому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання, а також наслідки невиконання покладених на нього судом обов`язків.
25 червня 2020 року постановою про встановлення днів явки на реєстрацію, засудженому ОСОБА_7 було визначено з`являтися для реєстрації до Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області другий та четвертий четвер кожного місяця.

Але, засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання з випробуванням не з`являвся для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 130 КУпАП.

24.12.2020 року ОСОБА_7 було винесено письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбуття призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст. 78 КК України, для того, щоб скасувати рішення про звільнення засудженого від відбування покарання і направити останнього відбувати його, необхідна сукупність відповідних підстав, передбачених вказаним законом, а саме, що б:
- засуджений не виконував покладені на нього обов`язки;
- систематично вчинював правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення;
- його поведінка свідчила про небажання стати на шлях виправлення.
Згідно ч. 1 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 КВК України подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи подання Центрально-Міського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, обґрунтовано дійшов висновку про небажання засудженого ОСОБА_7 стати на шлях виправлення, оскільки останній без поважних причини не виконує покладені на нього судом обов`язки, ухиляється від контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, систематично вчиняє адміністративні правопорушення, та має попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Твердження захисника засудженого, що ОСОБА_7 важко було з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації, тому що він є інвалідом 2 групи, у нього туберкульоз тазобедреного стегна правої ноги, є таким, що не може виправдовувати порушення засудженим вимог ст. ст. 75, 76 КК України, остільки засуджений неодноразово вчиняв адміністративні правопорушення, передбачені ч. ч. 1, 2, 3 ст. 130 КУпАП. Про це свідчать копії відповідних постанов з цього приводу.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 7, 8, 116, 117, 395, 398, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2021 року.

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4