Справа № 346/4630/21
Провадження № 11-кп/4808/501/21
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Коломийського міськрайсуду Івано-Франківської області від 02.11.2021 року про відмову в задоволенні подання начальника Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт відносно засудженого ОСОБА_8 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9

засудженого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як незаконну та необґрунтовану, ухвалити нову, якою задовольнити подання органу пробації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт відносно ОСОБА_8 . На переконання сторони захисту, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки докази, що були досліджені в судовому засіданні вказували на доведення засудженим свого виправлення своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, тобто про доцільність задоволення подання. Вважає, що суд належним чином свої висновку не мотивував, обмежився виключно цитуванням норм закону, а також констатацією того факту, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду. Апелянт вважає, що суд не прийняв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зокрема позитивну характеристику, низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, відсутність стягнень та порушень трудової дисципліни, рапорт інспектора пробації, постанову спостережної комісії, й те, що злочин, за вчинення якого засудженого ОСОБА_8 є необережним. Звертає увагу на те, що прокурор не заперечував проти задоволення подання органа пробації. Водночас, просить дослідити під час апеляційного розгляду відомості, що характеризують ОСОБА_8 , що містяться в особовій справі останнього, й відомості долучені до апеляційної скарги.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні подання належить відмовити, мотивуючи тим, що наданими суду доказами не доведено обставину того, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці, протягом часу відбування покарання, довів своє виправлення. Водночас суд наголосив на тому, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт відносно засудженого ОСОБА_8 , з урахуванням строку покарання, який залишилось відбути засудженому, не відповідатиме положенням ст. 50 КК України і не сприятиме виправленню засудженого.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, вважали, що є всі підстави для звільнення умовно-достроково;

- прокурор не підтримав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Під час апеляційного перегляду повторно досліджені відомості, що характеризуються особу засудженого, що містяться в особовій справі ОСОБА_8 та докази, долучені до апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволені апеляційної скарги належить відмовити, ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зі змісту діючого законодавства вбачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30.06.2020 року, яким його визнано винуватим та засуджено за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням приписів ст. 69 КК України до 2-х років виправних робіт з відрахуванням 20% від заробітку в дохід держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік (а.п. 3-5 особової справи).

Згідно подання органу пробації, станом на 23.09.2021 року ОСОБА_8 відбув не менше половини строку покарання у виді виправних робіт, а саме 1 рік 1 місяці 4 дні (а.п. 1), з вказівкою на те, що ОСОБА_8 на даний час працює, й за час перебування на обліку зарекомендував себе з позитивно сторони, довівши своє виправлення.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, тобто єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення засудженого є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

При цьому, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд повинен враховувати поведінку засудженого і ставлення до праці за весь період відбування покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 07.08.2020 року поставлений на облік до Коломийського міського відділу філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області (а.п. 7 особової справи).

В ході відбування покарання працював у ВП «Моторвагонне депо Коломия» Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» на посаді електрозварника (а.п. 10, 23 особової справи).

Згідно долучених до справи характеристик, ОСОБА_8 за місцем мешкання та місцем роботи характеризується задовільно (а.п. 28, 53, 62, 71, 77, 87, 88, 99, 112 особової справи).

З інформації щодо оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, визначено низький рівень (а.п. 34-43 особової справи).

09.02.2021 року ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області засудженого ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на невідбутий строк 5 місяців 19 днів (а.п. 75 особової справи).

З особової справи також вбачається, що за час перебування ОСОБА_8 на обліку відсутня інформація щодо перетину ним Державного кордону України (а.п. 91, 107), а також відсутня інформація щодо вчинення останнім інших кримінальних чи адміністративних правопорушень (а.п. 102-103).

До особової справи долучено грамоту від 24.08.2021 року за підписом начальника депо та профкому, якою ОСОБА_8 нагороджено за сумлінну працю, особистий внесок у розвиток залізниці, високу професійну майстерність (а.п. 104 особової справи).

З наданих під час викликів до органу пробації пояснень ОСОБА_8 встановлено, що останній продовжує працювати, у вільний час доглядає за батьком, в його житті жодних змін не трапилось (а.п. 80, 93, 108 особової справи).

Досліджені під час апеляційного розгляду відомості, що характеризуються особу засудженого ОСОБА_8 , не дають суду апеляційної інстанції дійти висновку, що останній довів своє виправлення.

Так, ретельно з`ясувавши ставлення засудженого до вчиненого злочину та праці, колегія суддів вважає за необхідним наголосити на тому, що під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти не лише те, що засуджений ОСОБА_8 продовжує працювати, стримується від будь-яких порушень, а й використовує форми і методи отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, підвищення кількісних і якісних показників у роботі, заробітку.

На думку колегії суддів, дані про особу ОСОБА_8 не свідчить про доведення засудженим свого виправлення, оскільки той факт, що ОСОБА_8 був працевлаштований та мав на утриманні пристарілого батька, дало суду першої інстанції право обрати щодо нього за вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області покарання нижче від найнижчої межі, саме у виді виправних робіт.

Більш того, на думку колегії суддів, такі дані про особу як працевлаштування та утримання від вчинення неправомірної поведінки, є нормою для людини, та суспільно-необхідною, бажаною і допустимою з точки зору інтересів громадянського суспільства поведінкою, що обумовлено властивістю суб`єктів суспільного життя контролювати свою діяльність та передбачає, в свою чергу, гарантування певних прав з боку держави.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що зміст наданих апеляційному суду відомостей не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Посилання сторони захисту на стан здоров`я засудженого ОСОБА_8 , який згідно довідки амбулаторної загальної практики сімейної медицини №5 за підписом лікаря ОСОБА_10 спостерігався у лікаря, й за встановленим діагнозом потребує стороннього догляду (а.п. 113 особової справи), що підтверджується епікрізом №6677, долученим стороною захисту до апеляційної скарги (а.п. 64-65), не є обставиною, яка повинна бути врахована судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення та може бути врахована судом лише під час вирішення питання про звільнення від покарання у порядку, передбаченому ст. 84 КК України.

Посилання сторони захисту на те, що вчинений ОСОБА_8 злочин є злочином з необережної форми вини, не є підставою, яку належить враховувати під час прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, й жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів доходить висновку, що доводи сторони захисту не є слушними, оскільки вони не є тими підставами, які дають право засудженому на умовно-дострокове звільнення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції повно і всебічно дослідивши надані матеріали, перевірив відомості, що знаходяться в особовій справі засудженого, вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення та перевиховання, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайсуду Івано-Франківської області від 02.11.2021 року про відмову в задоволенні подання начальника Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді виправних робіт відносно засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5