Справа № 362/3427/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2022 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження № 0000273 від 21.02.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василькова, Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, не маючого утриманців, працюючого старшим зміни охоронцем ТОВ «АЙДІПІ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що 21.02.2019 приблизно о 09.00 год. ОСОБА_3 перебуваючи разом з дружиною ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 , тобто за місцем свого проживання, де у ОСОБА_3 на ґрунті довгострокових конфліктів, які мали місце між ним та його дружиною, виник прямий умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_3 , реалізуючи свій прямий умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_6 , з метою вбивства останньої, взяв до рук предмет, зовні схожий на пістолет, зайшов до приміщення спальної кімнати, де в цей час біля дзеркала перебувала ОСОБА_6 та приставив до голови останньої предмет, зовні схожий на пістолет, на дистанції близької до упору, після чого умисно здійснив один постріл у голову ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 був упевненим, що виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

В результаті дій ОСОБА_3 було спричинене ОСОБА_6 одне тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого сліпого кульового поранення голови у вигляді ушкодження м`яких тканин голови, перелому кісток черепу, ушкодження мозкових оболонок і речовини головного мозку.

Проникаюче сліпе вогнепальне кульове поранення голови за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких ушкоджень, так як без надання необхідної медичної допомоги призведе до смерті травмованої.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто за умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, який не доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд, у відповідності до положень ст. 275 КПК України, в межах пред`явленого обвинувачення, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши учасникам процесу необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків у межах та у спосіб, передбачених КПК України зокрема заслухавши доводи останніх, а саме: провівши судовий розгляд, судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши матеріали кримінального провадження за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 будучи допитаним в судовому засіданні не зважаючи на те, що не заперечував факту заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , однак свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, не визнав у повному обсязі та показав, що він 20.02.2019 увечері ремонтував у гаражі автомобіль і вони разом з дружиною ОСОБА_6 домовилися зранку зайнятися питанням отримання для неї посвідчення водія, а саме подати документи до автошколи для отримання водійського посвідчення, при цьому дружина вживала пиво, а він випив горілки. Зранку, 21.02.2019 вони разом з дружиною ОСОБА_6 прокинулися і почали збиратися їхати до автошколи для здачі документів ОСОБА_6 . Після чого потерпіла пішла у ванну кімнату, а ОСОБА_3 вийшов на двір покурити. Ні того ранку, ні на передодні, ніяких сварок і конфліктів між ними не було. Після того, як ОСОБА_3 повернувся у спальню, дружина знаходилася біля дзеркала і готувалася зробити ксерокопії документів для автошколи, а також робила макіяж, зачіску. При вході у кімнату праворуч, знаходився відкритий сейф, з якого брали документи і гроші та, де на полиці лежав травматичний пістолет. Звичайно, пістолет знаходиться розряджений, а поруч обойма з набоями, споряджена звичайними гумовими кулями. Заходячи до спальні, ОСОБА_3 звернув увагу, що пістолет лежав на сейфі, оскільки його дістали під час того, як брали документи з сейфу, так як пістолет лежав на документах та у зв`язку зі своєю вагою безперешкодно заважав взяти документи з сейфу. При цьому ОСОБА_3 також звернув увагу, що обойма знаходилась в рукоятці пістолета, у зв`язку з чим вирішив розрядити пістолет, а саме витягнути обойму з рукоятки пістолета. Так, обвинувачений ОСОБА_3 стоячи перед сейфом, з правого боку від дружини ОСОБА_6 , вважаючи, що набоїв у пістолеті немає, натиснув на спусковий гачок, при цьому ствол був направлений вперед у бік вікна та дружини. Відстань від ствола пістолета до дружини ОСОБА_6 було приблизно 20-50 см., оскільки спальня кімната була маленьких розмірів. Раптово для ОСОБА_3 пролунав постріл і дружина впала на підлогу, між ліжком і столом, головою в бік вікна і ногами до виходу. Нахилившись до дружини, ОСОБА_3 побачив кров під її головою, щоб зупинити кров, останній прикладав до рани ганчірку, яка швидко ставала мокрою від крові та ОСОБА_3 став викликати по мобільному телефону швидку медичну допомогу. Обвинувачений ОСОБА_3 почувши, що до хати зайшла його мати ОСОБА_7 , яка виходила на двір по господарським справам, вийшов до неї та сказав, що ОСОБА_6 упала, і попросив у матері допомоги. До приїзду швидкої медичної допомоги ОСОБА_3 , знаходився біля дружини, двічі розмовляв по телефону з водієм «швидкої». Після їх приїзду та надання ОСОБА_6 первинної медичної допомоги, переодягнувся і поїхав до лікарні, куди везли ОСОБА_6 , тобто їхав за автомобілем швидкої медичної допомоги та в цей час викинув пістолет з вікна свого транспортного засобу, оскільки перебував у шоковому стані та не знав, що робити, а ОСОБА_6 на його запитання, що робити з пістолетом не реагувала, тому вирішив пістолет кинути в невідомий бік по дорозі за швидкою допомогою.
При цьому обвинувачений ОСОБА_3 на протязі всього судового розгляду кримінального провадження наполягав, що він до голови ОСОБА_6 пістолет не прикладав, до дружини не підходив, у її бік ствол не направляв, затвор у пістолеті не пересмиктував, постріл зі слів ОСОБА_3 для нього пролунав не очікувано. В судовому засіданні ОСОБА_3 зміг пояснити перебування патрона в патроннику пістолета лише випадком, який мав місце восени 2018 року, коли прийшла з роботи дружина ОСОБА_6 та поскаржилась на безпритульних собак, одна з яких вкусила її за ногу по дорозі додому, на що ОСОБА_3 взявши пістолет з сейфу, зібрався йти на вулицю та відстрілювати безпритульних собак, але його заспокоїла дружина та він залишився вдома, поклавши пістолет у сейф. Отже, обвинувачений ОСОБА_3 припускає можливість, що при зазначених обставинах міг пересмикнути затвор пістолета, а потім забув його розрядити. Отже, обвинувачений на протязі всього судового розгляду наполягав, що забув про перебування патрона у патроннику пістолета, коли 21.02.2019 взяв пістолет з сейфу.
Дозволу на зберігання травматичної, вогнепальної зброї у ОСОБА_3 не було, пістолет йому дуже давно подарували.
Обвинувачений ОСОБА_3 під час судових дебатів наполягав, що умислу на вбивство дружини ОСОБА_6 не мав, оскільки зразу ж після того, як почув звук пострілу та побачив, як впала його дружина, він викликав швидку медичну допомогу, а всі грошові накопичування, які він мав, передав на лікування дружини.
Суд указані показання обвинуваченого сприймає як такі що заслуговують на увагу, однак не беззаперечні за своєю суттю в цілому, у розрізі такого.

Будучи допитаною в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпіла ОСОБА_6 показала, що на передодні, а також зранку 21.02.2019, буд-яких сварок і конфліктів між нею та її чоловіком ОСОБА_3 не було. Розлучатися подружжя не мали наміру. Увечері 20.02.2019, вони разом у гаражі розпивали алкогольні напої, вона вживала пиво, ОСОБА_3 200-300 грам горілки. Зранку 21.02.2019 приблизно о 08.00 год. потерпіла ОСОБА_6 та її чоловік ОСОБА_3 прокинулись та домовились подати документи до автошколи для отримання потерпілою водійського посвідчення. Після чого приблизно у період часу з 09.20 год. по 09.30 год., ОСОБА_6 перебувала після ванної кімнати у спальні біля дзеркала та прикрашалася, а також готувала копії документів на ксероксі для подальшої можливості подачі їх у автошколу для отримання водійського посвідчення, коли у спальню зайшов її чоловік ОСОБА_3 та підійшов до відкритого сейфу, який знаходився в їх кімнаті та взявши з нього пістолет, ОСОБА_6 почула звук затвора чи чогось подібного, а потім вона побачила у дзеркалі, як ОСОБА_3 підійшов до неї за спиною та тримаючи травматичний пістолет у своїй правій руці, приставив зброю зверху, вертикально їй до голови ближче до тім`яної частини, майже у притул та здійснив постріл, при цьому з посмішкою, сказав: «- Дивись!». Сейф, коли ОСОБА_3 взяв з нього свій пістолет, знаходився у відкритому стані, оскільки зі сейфу ОСОБА_6 брала документи для подачі у автошколу та не встигла його зачинити, оскільки робила ксерокопії з них.
Після пострілу в очах ОСОБА_6 потемніло та остання почула в голові сильний шум і впала на підлогу. Після чого, потерпіла ОСОБА_6 пам`ятає, як ОСОБА_3 викликав швидку медичну допомогу, оскільки очі були відкриті та вона все бачила, але не чула, а також бачила, як ОСОБА_3 прикладав їй до голови ганчірку, щоб зупинити кровотечу, цілував її.
На запитання учасників судового провадження потерпіла ОСОБА_6 повідомила, що обвинувачений ОСОБА_3 мав можливість завершити свої дії щодо позбавлення її життя, але з яких причин не зробив цього їй не відомо. При цьому потерпіла наполягала, що чула звук пересмикнутого затвору, але не звернула на це увагу, однак коли ОСОБА_3 дивлячись у дзеркало притулив ствол пістолету до її тім`яної частини голови та сказав «- Дивись!», потерпіла також запитала у нього, що він робить, після чого пролунав постріл та вона відчула біль в голові та шум у вухах, після якого впала на підлогу та не могла рухатися, а також зазначила, що ОСОБА_3 був досвідченим про порядок поводження зі зброєю, оскільки працював у правоохоронних органах та охороні.
Потерпіла ОСОБА_6 на протязі всього судового розгляду наполягала, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вона сприймала, як намагання її вбити.
За час шлюбу, а саме за десять років, обвинувачений ОСОБА_3 лише один раз застосував до потерпілої ОСОБА_6 фізичне насильство. Ознаки ревнощів обвинувачений ОСОБА_3 проявляв лише коли був на підпитку. Крім цього обвинувачений ОСОБА_3 мав шкідливі звички, а саме вживав алкогольні та наркотичні засоби, з яких алкогольні напої вживав останнім часом часто, а наркотичні засоби рідше. Під час лікування ОСОБА_6 , а саме перебування останньою у лікарні, старший брат обвинуваченого купував їй ліки за призначенням лікаря та передавав її близьким родичам, а гроші ніхто не передавав.
Потерпіла ОСОБА_6 просила призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 на розсуд суду, але на протязі всього судового розгляду заперечувала проти зміни запобіжного заходу обвинуваченому, обґрунтовуючи свою позицію тим, що боїться обвинуваченого та вважає, що останній при перебуванні на волі може довести свій умисел до кінця та позбавити її життя.
Отже, показання потерпілої ОСОБА_6 суд визнає послідовними й такими, що узгоджуються між собою, а також не містять істотних суперечностей, і підстав не довіряти їм у суду не має.

Таким чином вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що показання отримані у порядку встановленому КПК України.
Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_7 повідомила, що з нею разом мешкають її син ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_6 . Зранку 21.02.2019 діти прокинулися, сміялися, сварок між ними в зазначений день та напередодні не було. Після чого свідок вийшла з будинку виносити сміття та залишилась на подвір`ї займатися господарськими справи, коли через п`ятнадцять хвилин почула глухий звук, але не звернула на це увагу, оскільки на вулиці був сильний вітер та вона вирішила, що щось впало на вулиці. Потім на вулицю вибіг син ОСОБА_3 , який звернувся до неї з проханням про допомогу, оскільки його дружина впала та вдарилась головою о кохтедерку, коли свідок прийшла до спальної кімнати, то побачила, що ОСОБА_6 лежала на підлозі з відкритими очима, на запитання свідка, потерпіла ОСОБА_6 не відповідала, з голови у неї текла кров, звідки само свідок не бачила. При цьому ОСОБА_3 з мобільного телефону викликав швидку медичну допомогу, яка тривалий час не їхала, у зв`язку з чим він декілька разів телефонував на 103.
Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_8 повідомила, що її дочка ОСОБА_6 , перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , сімейні відносини у них були нормальні, дітей не було.
21.02.2019 о 12.00 год., коли свідок перебувала на роботі, їй на мобільний телефон зателефонувала спочатку сваха ОСОБА_7 , яка запитала згоду на відправлення ОСОБА_6 в лікарню у м. Київ, на запитання свідка, що трапилось, ОСОБА_7 повідомила, що її дочка ОСОБА_6 впала в будинку та головою вдарилась о кут меблі та отримала забій голови. Після чого свідку ОСОБА_8 зателефонував лікар - невропатолог, який запитав дозволу на відправлення її дочки ОСОБА_6 до лікарні в м. Київ, на що свідок погодилась та зразу також виїхала до лікарні.
Після проведеної операції ОСОБА_6 , коли остання прийшла до свідомості, остання зразу повідомила свідку ОСОБА_8 про події ранку, які відбувались 21.02.2019 при цьому зазначивши, що ні зранку вказаного дня, ні на передодні ОСОБА_6 з чоловіком ОСОБА_3 не сварилися, прокинулися та зранку збиралися їхати вирішувати питання про отримання посвідчення водія для неї. Донька ОСОБА_6 вийшла після ванної кімнати, знаходилася у своєї спальні біля дзеркала та в цей час зайшов до кімнати ОСОБА_3 , який взявши пістолет з сейфу, підійшов до неї та з висоти власного зросту, зверху притулив до її голови, а саме до тім`яної частини пістолет та здійснив постріл. Зі слів дочки, «він хотів пожартувати». Після пострілу в очах ОСОБА_6 все потемніло і вона впала. Потім, бачила, як її чоловік ОСОБА_3 зупиняв кров з її голови, викликав швидку медичну допомогу.
Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_9 показала, що потерпіла ОСОБА_6 є її рідною сестрою, з якою у неї близькі родинні відносини та яка мешкала зі своїм чоловіком ОСОБА_3 впродовж десяти років, за час шлюбу відносини між подружжям були нормальні, але були випадки, коли ОСОБА_3 проявляв агресію та застосовував під час ревнощів фізичну силу до ОСОБА_6 , дітей у подружжя не було. 21.02.2019 зранку приблизно о 07.05 год. на мобільний телефон свідка зателефонував ОСОБА_3 , який перебував у веселому настрої та запропонував їй разом з сестрою ОСОБА_6 , здати до автошколи документи для отримання водійського посвідчення, але ОСОБА_9 попросила час на роздум`я, але потім о 10.00 год. намагалась спочатку зателефонувати сестрі ОСОБА_6 та відмовитись від пропозиції, але у останній був вимкнутий телефон, тому зателефонувала ОСОБА_3 та відмовилась.
Після чого в зазначений день, приблизно о 12.00 год. свідку зателефонувала матір ОСОБА_8 , яка повідомила, що з сестрою ОСОБА_6 трапилося горе і її треба вести до лікарні у м. Київ. Приїхавши до ОСОБА_6 у лікарню від свахи ОСОБА_7 стало відомо, що ОСОБА_6 впала та забилась головою. Після чого ОСОБА_6 була госпіталізована до лікарні у м. Київ, де останній зробили операцію та приблизно о 22.00 год. від лікарів стало відомо, що рана у ОСОБА_6 від пострілу. За період шлюбу сестри з ОСОБА_3 свідок бачила у нього сейф, в якому знаходився пістолет, але його використання свідок не бачила. Після проведеної операції та впродовж всього часу лікування потерпілої ОСОБА_6 , родичі обвинуваченого ОСОБА_3 постійно цікавилися станом здоров`я ОСОБА_6 , купували необхідні ліки.
Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від дачі показань, свідок ОСОБА_10 показав, що він у 2019 році працював медичним реєстратором та входив до складу медичної бригади швидкої допомоги виїжджав на виклики до хворих. 21.02.2019 приблизно у період часу з 10.00 год. по 11.00 год. отримав на планшет виклик у м. Васильків, Київської області у будинок, у приватному секторі. Швидка медична бригада приїхала через 10 хвилин після виклику та пройшовши в будинок, у кімнаті побачив молоду жінку без свідомості, яка лежала на підлозі та голова якої була в крові. В будинку перебувало три особи, при цьому чоловік ОСОБА_3 знаходився поряд з потерпілою, на обстановку в будинку свідок ОСОБА_10 не звернув уваги. В будинку фельдшер оглянула потерпілу та обмотала бинтом рану на голові при цьому свідок ОСОБА_10 тримав голову потерпілій. У потерпілій були відкриті очі, але остання не реагувала. Перед тим, як потерпілу почали виносити з будинку для госпіталізації, ОСОБА_3 переодягнувся, викликав сусідів, щоб вони допомогли винести потерпілу до автомобіля швидкої медичної допомоги, а після чого ОСОБА_3 на власному транспортному засобі попрямував до лікарні за автомобілем швидкої медичної допомоги. При виклику, який надійшов до планшету медичних працівників швидкої допомоги, ОСОБА_3 не зазначав, що потерпіла з пораненням голови від пострілу.
Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від дачу показань, свідок ОСОБА_11 показала, що вона в кінці лютого 2019 року працювала фельдшером на швидкій екстреній допомоги. Отримавши виклик у період часу приблизно з 08.00 год. по 09.00 год. у с. Піски, Васильківського району, вулиці свідок не пам`ятала, у будинок за номером АДРЕСА_2 про виїзд до молодої жінки, яка втратила свідомість, оскільки вдарилась головою. Хто робив виклик свідку не відомо, оскільки на планшет приходить смс - повідомлення про виклик від оператора. Адресу зразу знайти не могли, у зв`язку з чим декілька разів передзвонювали оператору та уточнювали адресу, куди саме їхати. У будинку медичні працівники пройшли до маленької кімнати, де на підлозі лежала жінка без свідомості, у нічній сорочці з закривавленою головою, при цьому у потерпілій майже був відсутній пульс. На запитання фельдшера, що трапилось, чоловік, який перебуває в залі судового засідання за захисник склом, у грубій формі повідомив, що це не їх справа, а їм, працівникам медичної служби, треба робити свою справу, однак після наполегливих запитань свідка останній повідомив, що потерпіла перечепилась за ковдру та вдарилась о кут меблі. При цьому чоловік ОСОБА_3 був агресивним, поведінка останнього метушлива, однак запаху алкоголю не відчувалось.
При візуальному огляді свідок ОСОБА_11 засвідчила, що рана на голові молодої жінки була на потилиці округлої форми, діаметром 1 см., а також рана була пульсуюча та на дзеркалі в кімнаті, на рівні її зросту, були краплі крові. Оскільки свідком було прийнято рішення госпіталізувати потерпілу та вона попросила допомогти переодягнути потерпілу. При цьому до кімнати пройшла жінка похилого віку та допомогла переодягнути потерпілу. В машині швидкої допомоги їхала потерпіла сама, за автомобілем швидкої допомоги на власному транспортному засобі їхали члени її родини. По приїзду до лікарні потерпіла була зразу піднята до реанімації.
На запитання учасників судового провадження свідок ОСОБА_11 повідомила, що при огляді потерпілої також вона звернула увагу, що останній ніхто не вживав заходів для надання першої медичної допомоги. Зброю свідок у будинку не бачила. ОСОБА_3 у будинку був одягнутий у шорти та футболку, але перед виїздом до лікарні переодягався.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про відмову від допиту свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яке ухвалою суду, постановлено у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, за згодою сторін кримінального провадження, а саме з боку обвинувачення та захисту з урахуванням положень статей 22, 26 КПК України, задоволено.

Досліджуючи та аналізуючи позицію обвинуваченого та покази потерпілої, а також свідків, суд вважає за необхідне надати оцінку їх показанням після аналізу доказів у провадженні в сукупності.
У свою чергу, з досліджених судом, у порядку статті 358 КПК України, у судовому засіданні письмових доказів, а саме документів, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, внесені 21.02.2019 о 18:27:05 год. за № 0000273 на підставі усного повідомлення представника медичної установи про те, що 21.02.2019 приблизно об 11.00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , мав намір на заподіяння смерті своїй дружині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритої ЧМТ, але з причин що не залежали від його волі не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Незважаючи на те, що ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, суд приймає до уваги наявність вказаного витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки з урахуванням положення ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Таким чином судом встановлено, що досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000273 розпочато 21.02.2019 о 18.25 год. за повідомленням представника медичного закладу за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, строки якого були продовжені у встановленому законом порядку.

Відповідно до рапорту старшого інспектора чергового Калінінського відділення поліції Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_14 зареєстрованого в ЖЄО 21.02.2019 за № 2283 зазначено, що 21.02.2019 об 11.10 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від лікаря Лущик про перебування у реанімаційному відділенні ОСОБА_15 з діагнозом: важка відкрита черепно-мозкова рана, зі слів чоловіка потерпілої, жінка перебуваючи в нетверезому стані упала за місцем проживання та вдарилась головою о кут меблі.

Отже, судом встановлено, що часом вчинення злочину відносно ОСОБА_6 - є ранок, приблизно 09.00 год. - 21.02.2019, місцем вчинення злочину є АДРЕСА_1 , а також вказаним рапортом, підтверджуються покази свідків, які зазначили, що ОСОБА_3 при виклику медичної допомоги не зазначив про отримання потерпілої тілесного ушкодження від пострілу травматичного пістолету.

З протоколу огляду місяця події з фототаблицею, складеного 21.02.2019 з 13.03 год. по 16.46 год. вбачається, що огляд був проведений слідчим слідчого відділу Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_16 у присутності понятих, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де у кімнаті № 7 знаходиться сейф, перед сейфом розташована тумба, на якій знаходиться пляшка, в правому куті кімнати знаходиться комп`ютерний стіл, біля якого стоїть пуф, де лежить ноутбук. В лівому куті кімнати знаходиться ліжко, біля ліжка дерев`яний стілець, на якому знаходиться одяг. Навпроти ліжка знаходиться тумба з телевізором та акваріумом. На полиці біля телевізора знаходяться лікарські препарати, де маються речовини бурого кольору, схожі на кров. На підлозі кімнати, а саме на ковдрі пляма бурого кольору, розміром 40х40 см. із згустками речовини бурого кольору, біля якої є шматок тканини білого кольору з плямами бурого кольору та згусток бурого кольору. На ліжку, а саме на простирадлі світлого кольору з візерунками та на подушці маються плями бурого кольору. Також мається уламок білого кольору з плямами бурого кольору, який був вилучений з місця огляду. Крім цього під час огляду були вилучені змиви РБК з пляшки, біля ліжка, змиви РБК зі столу навпроти ліжка, шорти сірого кольору, наволочка та простирадло.

Зазначене було зафіксована фотокамерою та роздруковане у фототаблиці.

Сам огляд проведено на підставі заяви дозволу власника домоволодіння ОСОБА_3 від 21.02.2019.

Тобто зазначений доказ підтверджує місце вчинення злочину, яке мало місце в кімнаті АДРЕСА_3 , що також знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при допиті обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_11 .
Крім цього з протоколу огляду місяця події, складеного 22.02.2019 з 16.00 год. по 18.25 год. вбачається, що повторний огляд був проведений слідчим слідчого відділу Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_17 в присутності понятих та спеціалістів, під час, якого у ванній кімнаті будинку АДРЕСА_1 вилучені шкарпетки сірого кольору зі слідами бурого кольору, а також у гаражному приміщенні, який розташований на території подвір`я вказаного домоволодіння на стільці виявлений жіночій халат білого кольору, з плямами бурого кольору. Крім того, під час повторного огляду житлової кімнати, де відбулися події 21.02.2019 з ОСОБА_6 зафіксовано, що меблеві предмети, пошкоджень кутів не мають.

Зазначені слідчі дії зафіксовані фотокамерою та роздруковане у фототаблиці.

Сам огляд проведено на підставі заяви згоди власника майна ОСОБА_7 від 22.02.2019.

Так, дослідивши в судовому засіданні вказані протоколи огляду місця події від 21.02.2019 та 22.02.2019 судом встановлено, що відсутні підстави для висновків про недотримання органом досудового розслідування вимог статей 233, 234, 237 КПК України, оскільки відповідно до протоколів огляду місця події від 21.02.2019 та 22.02.2019, огляди домоволодіння АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено змиви РБК, чоловічі шорти сірого кольору, простирадло та наволочку, сірі шкарпетки та жіночій білий халат, білого уламку, вказані огляди здійснювалися за згодою власників вказаного домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Відповідно ж до ч. 1 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд.

Крім цього згідно з ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події.

Враховуючи норму ст. 223 КПК України, вбачається, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Отже, судом встановлено, що огляд проведений з дотриманням вимог ст. 237 КПК України. При цьому суд враховує висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображений у постанові від 07.06.2018 в справі № 727/4350/16-к Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду вказав, що виходячи із аналізу кримінальних процесуальних норм, які містяться у ст. 233 ч. 1, ст. 234 ч. 2 та ст. 237 ч. 2 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди. Надання власником (користувачем) добровільної згоди на проникнення до його житла чи іншого володіння є гарантією захисту прав особи від зловживань слідчого, прокурора, рівноцінною гарантії у вигляді отримання на це судового рішення, а тому не потребує після здійснення таких дій (постфактум) звернення з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Таким чином, під час проведення оглядів місця події від 21.02.2019 та 22.02.2019, слідчими було вжито всіх належних заходів для дотримання конституційних норм про недоторканність житла фізичної особи, а тому порушень вимог кримінального процесуального закону, не встановлено.

Наявна ж у справі постанова від 25.02.2019 про визнання змивів РБК з плямами біля ліжка; змивів РБК зі столу навпроти ліжка; уламку білого кольору з плямами РБК, шортів сірого кольору; наволочки та простирадла речовими доказами та постанова від 25.02.2019 про визнання пари шкарпеток сірого кольору з плямами РБК та халату білого кольору з плямами РБК речовими доказами, підтверджують факт набуття ними відповідного статусу у відповідності до норм КПК України.

З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.02.2019 складеного слідчим Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_18 встановлено, що ОСОБА_3 фактично був затриманий 21.02.2019 о 15 год. 20 хв. у приміщенні Васильківської центральної районної лікарні за адресою: вул. Покровська, 1, м. Васильків, Київської області, а протокол затримання ОСОБА_3 був складений 21.02.2019 о 20 год. 20 хв. у присутності захисника адвоката ОСОБА_19 та під час огляду у затриманої особи ОСОБА_3 було виявлено та вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_3 , серійний номер НОМЕР_1 , мобільний телефон золотистого кольору, марки Xiaomi redmi 4a, серійний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до зауважень обвинуваченого ОСОБА_3 , які судом приймаються до уваги встановлено, що останній був затриманий саме у Васильківській центральній районній лікарні 21.02.2019 об 11.00 год., тобто зразу ж після вчиненого пострілу та госпіталізації дружини ОСОБА_6 до вказаної лікарні, куди остання була доставлена автомобілем екстреної допомоги.
Протоколом № 13 медичного огляду для встановлення стану сп`яніння від 21.02.2019 встановлено, що 21.02.2019 ОСОБА_3 перебував у тверезому стані.
Згідно з протоколом слідчого експерименту, який проведений 29.05.2019 з 18.02 год. по 18.08 год., слідчим слідчого відділу Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_20 за участю потерпілої ОСОБА_6 встановлено, що остання розповіла та відтворила механізм нанесення їй тілесних ушкоджень 21.02.2019 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , її чоловіком ОСОБА_3 , а саме потерпіла відтворила, як до неї зі спини підійшов її чоловік ОСОБА_3 з пістолетом у правій руці, перештовхнув затвор пістолету, притиснув дуло до її голови нижче тім`яної частини голови та зі словами « ОСОБА_21 » потерпіла почула, як пролунав постріл, а вона впала, у зв`язку з тим, що у вухах почула шум та не могла рухатись.

Отже, показання, які потерпіла ОСОБА_6 відтворила під час слідчого експерименту тотожні з показами наданими нею в суді.

Зазначені слідчі дії зафіксовані на носії інформації.

Враховуючи вимоги норм ст. 104 та ст. 107 КПК України передбачено, що хід і результати проведення процесуальної дії фіксується у протоколі, однак якщо за допомогою технічних засобів фіксується результати проведення процесуальної дії, то текст може не вноситися до відповідного протоколу за умови, що жоден з учасників процесуальної дії не наполягає на цьому. У такому разі у протоколі зазначається, що показання зафіксовані на носії інформації, який додається до нього.

Відеозапис зазначеної процесуальної дії у судовому засіданні досліджений, жодних процесуальних порушень з боку слідчого не встановлено, протокол слідчого експерименту від 29.05.2019 складений відповідно до вимог статей 104-106, 240 КПК України.

При цьому, з досліджених судом, у судовому засіданні, висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судом встановлено наступне.
Даними висновку судово-психіатричного експерта № 120 від 13.03.2019, згідно з яким ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності.

ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У ОСОБА_3 під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено.

ОСОБА_3 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує.

Клінічних ознак наркоманії та алкоголізму у ОСОБА_3 під час проведеного обстеження не виявлено.

ОСОБА_3 виявляє достатній рівень розвитку та збереженості когнітивних функцій та інтелекту. В сфері особистості йому притаманні наступні риси: емоційна лабільність та нестійкість в суб`єктивно-складних ситуаціях, демонстративні форми поведінки, потреба подобатися, складати позитивне враження, що посилюється ситуаційно-обумовленими обставинами; здатність до дотримання своїх інтересів, до дотримання вибраної позиції, диференційованість суджень та відношення до того, що відбувається, потреба в самоствердженні в контактах, особистісний егоцентризм, благоприємна нестійка самооцінка, легко уражене самолюбство, деяка проблемність міжособистісного спілкування, зниження вольового контролю та переваження емоційної логіки в мотивації поведінки.

ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту та в іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував.

Даними висновку експерта № 64/к від 24.05.2019 встановлено, що згідно наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_6 , 1990 року народження, останній було спричинено одно тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого сліпого кульового поранення голови у вигляді ушкодження м`яких тканин голови, перелому кісток черепу, ушкодження мозкових оболонок і речовини головного мозку, що підтверджується наявністю:

-вхідна вогнепальна кульова рана в лобно-тім`яній області справа (зірчаста форма рани; відшаровані краї рани, нерівні з паском осадження; наявність в центрі рани дефекту шкіри «мінус-тканина») на підставі клінічних даних з урахуванням кольорового фото;

-вхідний вогнепальний перелом в місці проекції вхідної рани (вдавлений фрагментарний перелом правої тім`яної кістки (наявність «кісткового дефекту округлої форми до 2 см. у діаметрі»), лінійний перелом правих лобної (луска) та скроневої кісток на підставі клінічних даних з урахуванням кольорового фото;

-рановий канал від рани, що спрямований горизонтально, або близько до горизонтального напрямку, справа наліво, дещо ззаду наперед, по ходу якого пошарово наскрізь ушкоджені м`які покрови голови, кістки черепа, мозкові оболонки та речовина головного мозку з наявністю кісткових уламків по ходу ранового каналу, який сліпо закінчується «зліва високо вертикально в задньолобній ділянці», де виявлено вогнепальний снаряд тіло металевої щільності (на підставі клінічних даних та результатів проведеного обстеження /КТ головного мозку/).

Проникаюче сліпе вогнепальне кульове поранення голови за критерієм небезпеки для життя відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, так як без надання необхідної медичної допомоги призведе до смерті травмованої.

Вищевказані дані вказують на те, що тілесне ушкодження утворилося від дії вогнепального снаряду в результаті проведення одиночного пострілу з одного екземпляру вогнепальної зброї з дистанції близької до упору. Даний висновок не входить у супереч показам потерпілої.

Які «… властивості мав травмуючий чинник (предмет), яким було спричинено тілесні ушкодження» визначити можливо тільки після вилучення даного предмету з ушкоджених тканин, що в цьому конкретному випадку являється не можливим у зв`язку з небезпекою для життя потерпілої.

Виходячи з вищенаведеного механізму спричинення тілесного ушкодження, воно не могло виникнути як «… внаслідок удару в область голови тупим предметом», так і «… внаслідок самовільного падіння, стоячи, з висоти власного зросту з послідуючим падінням на землю та співударом (-ами) головою об поверхню (землі, дерев`яну підлогу, меблі чи виступаючу будь яку поверхню)», а також «внаслідок удару та послідуючим падінням з прискоренням та співударом об поверхню підлоги, а також об виступаючу поверхню».

Ступінь втрати працездатності визначається тільки після повного видужання і не раніше ніж 6-ти місяців після отримання травми.

Визначити в «… якій позі знаходилась потерпіла в момент нанесення їй тілесних ушкоджень» не уявляється можливим в зв`язку з відсутністю судово-медичних даних.

Враховуючи локалізацію та масивність спричиненої відкритої черепно-мозкової травми, можливо сказати, що «… потерпіла після нанесення їй тілесних ушкоджень», найбільш ймовірно, не могла «… здійснювати які-небудь самостійні дії (рухатися, розмовляти, чинити опір і інші).

Отже, вказаним висновком підтверджуються покази потерпілої ОСОБА_6 наданої в судовому засіданні щодо неможливості останньої рухатися, розмовляти та чути, після отримання вогнепального поранення з пістолета, постріл з якого майже в притул до тім`яної частини голови зробив її чоловік ОСОБА_3 .

Крім цього, даними висновку експерта № 87/К від 11.10.2021 встановлено, що згідно наданої медичної документації (медична карта стаціонарного хворого № 3757/498 від 21.02.2019 з «КМК ЛШМД») на ім`я ОСОБА_6 , 1990 року народження, у неї, виходячи з записів у протоколі операції та результатам СКТ - дослідження, з урахуванням кольорового фото, яке міститься в матеріалах кримінального провадження, вхідна вогнепальна кульова рана мала локацію в лобно-тім`яній області справа (ознаки вхідної рани зірчаста форма; відшаровані, нерівні з паском осадження краї /м`які тканини/ рани; наявність в центрі рани дефекту шкіри «мінус - тканина») з відповідним до неї вхідним вогнепальним переломом кісток черепу в місці проекції вхідної рани (вдавлений у порожнину черепу фрагментарний перелом правої тім`яної кістки, наявність «кісткового дефекту округлої форми до 2 см. у діаметрі»), лінійний перелом лобної (луска) та скроневої кісток.

Дані наданих матеріалів справи (кольорове фото) та медична документація вказують на те, що спричинене ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого сліпого кульового поранення голови з ушкодженням м`яких тканин голови, перелом кісток черепу, ушкодженням мозкових оболонок і речовин головного мозку, утворилося від дії вогнепального снаряду в результаті проведення одиночного пострілу з одного екземпляру вогнепальної зброї з дистанції близької до упору, коли дульний зріз зброї нещільно притиснутий до поверхні тіла, або так званого неповного герметичного контакту, коли крім снаряду в утворенні ушкодження (вхідної рани) беруть участь порохові гази.

Ознаками пострілу упритул в нашому конкретному випадку є:

-зірчаста форма вхідної рани;

-нерівні з паском осадження краї (м`які тканини) навколо вхідної рани, які відшаровані від тканин, розташованих під нею (від кісток черепу), і розриви шкіри різної довжини;

-наявність в центрі рани дефекту шкіри «мінус - тканина», що значно більший діаметра кулі (наявність «кісткового дефекту округлої форми до 2 см. у діаметрі»);

-яскраво-червоне забарвлення тканин в ділянці вхідного отвору, що виникає внаслідок утворення карбоксигемоглобіну через реакцію гемоглобіну з газами, що виникають при згоранні пороху під час пострілу.

Ознаками того, що вищевказане ушкодження спричинене внаслідок проведення одиночного пострілу, є наявність однієї вхідної вогнепальної кульової рани із одним рановим каналом, які не могли виникнути внаслідок декількох пострілів, та виявленням, згідно записам у медичній документації, «зліва висококортикально в задньолобній ділянці» вогнепального снаряду (тіло металевої щільності).

Вищевказане тілесне ушкодження, виходячи з його характеру, локалізації та напрямку ходу ранового каналу, могло «… виникнути при обставинах вказаних в судовому засіданні потерпілою ОСОБА_6 , які викладені в мотивувальній частині ухвали», та не могло «… виникнути при обставинах вказаних в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , які викладені в мотивувальній частині ухвали».

Зазначені висновки відповідають вимогам статей 101-102 КПК України.
Згідно ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.
Тож, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.
Отже, з досліджених висновків судово-медичних експертиз встановлено, що показання потерпілої ОСОБА_6 стосовно отримання останньою вогнепального поранення в голову внаслідок проведення одиночного пострілу, який був зроблений майже в притул, тобто з дистанції близької до упору, коли дульний зріз зброї нещільно притиснутий до поверхні тіла, або так званого неповного герметичного контакту, зверху лобно-тім`яній області справа голови, знайшли своє підтвердження та заслуговують на увагу, а також спростовують позицію сторони захисту щодо випадковості здійснення пострілу з відстані приблизно 20-50 см., з права на ліво.

Крім цього щодо висновку експерта № 10-591 від 08.05.2019 дослідженим судом, у судовому засіданні слід відмітити, що судом встановлено, що зазначений висновок, не доводить собою обставин регламентованих ст. 91 КПК України, у світлі чого суд сприймає його критично, як такий, що не містить у собі важливих фактичних даних для справи. Тим самим, цей висновок не може сприйматися, як належний через призму норм ст. 85 КПК України, яка указує, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Отже, проаналізувавши інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти безпосередньо в частині доказів, які прямо стосуються фактів справи, суд установив, що відповідно з наданою в порядку ст. 220 КПК України фотознімок рани голови потерпілої ОСОБА_6 зроблений її матір`ю свідком ОСОБА_8 та добровільно наданий для приєднання уповноваженою особою під час досудового розслідування, відображена зірчата форма вхідної рани, які є нерівними, тобто розриви шкіри різної довжини, наявність в центрі рани дефекти шкіри, тобто відсутність шкіри до 2 см. у діаметрі, яскраво-червоного забарвлення тканин в ділянці вхідного отвору.

Згідно довідки від 22.02.2019 приймального відділення Васильківської центральної районної лікарні вбачається, що ОСОБА_15 , мешканка АДРЕСА_1 , дійсно зверталась 21.02.2019 о 10 год. 05 хв. до приймального відділення Васильківської центральної районної лікарні, якій було поставлений діагноз забій головного мозку. Внутрішньочерепна гематома, забійна рана потилиці кістки з права. Лівобічний геміпарез.

Відповідно до довідки № 26 від 22.02.2019 виданої Київською міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги зазначено, що ОСОБА_15 перебуває у ВіТ ЗП з 21.02.2019 з діагнозом відкрита черепно-мозкова травма, проникаюче поранення голови, забій головного мозку, вдавлений, багато фрагментарний перелом тім`яної кістки парасагітально з права. Розмозжена рана м`яких тканин голови. Набряк головного мозку. Стан хворої тяжкий, на даний час до продуктивного контакту не доступна.

Зазначена довідка підтверджує покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо перевезення потерпілої ОСОБА_6 21.02.2019 після пострілу у голову з Васильківської центральної районної лікарні до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де остання тривалий час перебувала у тяжкому стані та не була контактна.

Зазначені відомості суд бере до уваги, що співпадає з правовою позиціє Верховного Суду колегії Першої судової палати Касаційного суду у постанові від 20.03.2018 в справі № 753/11828/13-к, де зазначено, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
Крім цього, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, у судовому засіданні захисником в порядку ч. 1 ст. 363 КПК України заявлено клопотання про доповнення судового розгляду, а саме заявлено клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , при цьому до початку судового засідання стороною захисту забезпечувався час та місце стороні обвинувачення для спілкування зі свідками сторони захисту для ознайомлення прокурора з показами, які нададуть свідки в суді.

Таким чином, враховуючи, що стороною захисту були виконані вимоги ч. 11 ст. 290 КПК України, а саме сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, суд з урахуванням положень статей 22, 26 КПК України, задовольнив клопотання сторони захисту та у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України, попередивши про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та дачу завідомо неправдивих показань допитав свідка ОСОБА_24 , який в сою чергу повідомив у судовому засіданні, що 21.02.2019 зранку йому на мобільний телефон зателефонував його сусід та друг ОСОБА_3 , який попросив взяти ще когось з чоловіків та прибігти до нього додому. Приблизно через п`ять хвилин свідок підійшов до домоволодіння ОСОБА_3 , де побачив автомобіль швидкої медичної допомоги при цьому біля хати стояли ноші, на яких лежала ОСОБА_6 , які попросили допомогти донести до швидкої. Після чого, ще в зазначений день на прохання ОСОБА_3 свідок приїжджав до поліції, де забрав у ОСОБА_3 ключі від його транспортного засобу, який залишився біля Васильківської центральної районної лікарні. Транспортний засіб ОСОБА_3 , свідок перегнав до дому друга. Крім ключів від транспортного засобу, ОСОБА_3 передав свідку грошові кошти, які були при ньому з проханням передати їх його матері ОСОБА_7 , щоб остання всі гроші витратила на лікування дружини ОСОБА_6 , а також попросив передати матері, щоб вона постійно допомагала в лікуванні ОСОБА_6 . При цьому 21.02.2019 ОСОБА_3 свідку не розповідав про обставини, які мали місце з його дружиною ОСОБА_6 , тільки зазначив свідку, що ОСОБА_6 впала. Зброю у ОСОБА_3 свідок бачив лише пневматичну рушницю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 відповідно до вимог положень ст. 352 КПК України, який був попереджений про дачу завідомо неправдивих показань показав, що у нього є рідний брат ОСОБА_3 , з яким у нього близькі, родинні, гарні відносини. Брат ОСОБА_3 вже більш десяти років одружений та живе разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 , з якою у нього добрі, гарні відносини, про існування між родиною сварок чи не порозумінь свідку нічого не відомо, щоб ОСОБА_3 застосовував силу до ОСОБА_6 свідок не бачив та не чув. Отже, 21.02.2019 приблизно о 15.30 год. свідку ОСОБА_23 на мобільний телефон зателефонувала мати та повідомила, що ОСОБА_6 впала, після чого остання тривалий час проходила лікування при цьому всі заощадження, які мав ОСОБА_3 , свідок ОСОБА_23 відповідно до призначення лікарями рецептів придбав для ОСОБА_6 ліки, після чого всі квитанції зберігав та передав захиснику. У брата свідок бачив лише пневматичну гвинтівку, іншу зброї не бачив.

Крім цього на підтвердження своєї позиції щодо відсутності умислу на вбивство потерпілої, стороною захисту наданий протокол огляду предмету від 26.03.2019, яким оглянутий зміст CD-R диску, з інформацією яка отримана від оператора мобільного зв`язку «Київстар», на підставі ухвали слідчого судді за абонентським номером НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_3 , з якого вбачається наявність зроблених 21.02.2019 декількох телефонних викликів ОСОБА_3 на номер «103» для виклику швидкої медичної допомоги, для надання медичної допомоги ОСОБА_6 .

Вказаний протокол огляду суд приймає до уваги та вважає, що зазначеними діями обвинувачений ОСОБА_3 розраховував саме відвести від себе підозру щодо умислу на вбивство, оскільки при виклику медичних працівників не повідомив останніх про характер рани потерпілої, що б надало можливість водію швидкої медичної допомоги застосувати спеціальні звукові сигнали та проблискові маячки при русі автомобіля швидкої допомоги та приїхати більш швидше, ніж останні рухалися на виклик без застосування сирени. Крім цього обираючи зброю нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_3 розумів суспільну небезпечність його застосування, що дозволяє прийти до висновку, що останній розраховував, що потерпіла ОСОБА_6 не зможе вижити при отриманні вказаного поранення.

При цьому суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_11 , яка станом на лютий 2019 року працювала лікарем швидкої допомоги (фельдшером) та приїхала на виклик до домоволодіння АДРЕСА_1 , де у житловій кімнаті, на рівні своїх очей на дзеркалі та на стінах побачила плями схожі на кров, а на підлозі лежала у калюжі потерпіла. На неодноразові запитання ОСОБА_11 , що трапилось, ОСОБА_3 агресивно поводився та не розповідав, чим тягнув час для надання кваліфікованої, вчасної медичної допомоги. Однак навіть при наполегливому з`ясуванні свідком ОСОБА_11 обставин подій, ОСОБА_3 ввів її в оману, зазначивши, що потерпіла перебувала в стані алкогольного сп`яніння, перечепилася за ковдру та падаючи, вдарилась головою о кохтедерку чи кут меблі.

Крім цього, судом приймається до уваги покази свідка ОСОБА_11 в частині того, що остання зазначила, що на місці пригоди будь-яких заходів першої медичної допомоги з боку членів родини потерпілої не вживалось. Тобто прикладання ганчірки ОСОБА_3 до голови потерпілої ОСОБА_6 не свідчить про надання першої медичної допомоги.

Отже, умисне приховування обвинуваченим ОСОБА_3 обставин отримання тілесних ушкоджень потерпілою свідчить про те, що обвинувачений не був зацікавлений у наданні потерпілій кваліфікованої, вчасної медичної допомоги, а його така поведінка може свідчити про умисел на вбивство, що підтверджується прихованням ним зброї, з якого здійснив постріл в голову потерпілій.

Щодо позиції сторони захисту про матеріальну допомогу на лікування потерпілій суд приймає до уваги та розцінює, як пом`якшуючу обставину при призначенні покарання, оскільки матеріальна допомога надавалась близькими родичами обвинуваченого виключно за рахунок зібраних заощаджень спільними зусиллями родини ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , яка відповідає ознакам спільної приватної власності подружжя.

Правдивість та об`єктивність показань потерпілої, свідків, які були допитані судом, не викликають сумніві, оскільки ці докази підтверджено сукупністю інших безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів.
Таким чином досліджені безпосередньо судом докази по справі спростовують позицію захисту щодо версії обвинуваченого ОСОБА_3 про випадковий постріл та потрапляння в голову потерпілій кулі, що не може бути спростоване лише позицією обвинуваченого про його виклик медичної швидкої допомоги потерпілій та придбанням ліків під час лікування потерпілої, а тому наполягання сторони захисту, що його дії належить кваліфікувати за ступеням тяжкості завданих тілесних ушкоджень, яке завдано через необережність, а саме за ст. 128 КК України, тобто за заподіяння необережного тяжкого тілесного ушкодження, є неспроможними.

Так, спростовуючи доводи сторони захисту щодо відсутності прямого умислу ОСОБА_3 на позбавлення життя потерпілої, суд зазначає, що обвинувачений обрав знаряддям вчинення злочину предмет схожий на пістолет тобто застосування зазначеного знаряддя у притул до життєво важливого органу, створює велику ймовірність того, що можливо заподіяти смерті потерпілій. Обвинувачений цілеспрямовано зробив постріл у тім`яну частину голови потерпілої у притул, з предмету схожого на пістолет, коли остання не очікувала, зайшов зі спини та спустив гачок, тобто у життєво важливий орган. Неправомірної поведінки з боку потерпілої ОСОБА_6 21.02.2019 під час судового розгляду не встановлено, що безумовно свідчить про те, що обвинувачений розумів, що його дії можуть призвести до смерті потерпілої та бажав цього.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводів щодо випадкового пострілу в голову потерпілій, не заслуговують на увагу та надають підстави вважати, що вказана позиція свідчить про намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене, враховуючи, зокрема надані показання свідків та висновки експертиз, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Отже, позицію сторони захисту про відсутність у ОСОБА_3 умислу на заподіяння потерпілій смерті, а викладену обвинуваченим версію подій, де він заперечував наявність умислу на вбивство ОСОБА_6 , слід розцінювати як лінію захисту та спробу уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України, за вище встановлених обставин.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Згідно зі ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Закінченим є замах, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

За сталою судовою практикою, передбачається, що замах на вбивство може бути вчинено лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 4, 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, характер їх стосунків. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

При цьому, якщо винна особа відмовилася від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК як закінчений замах на умисне вбивство, яке може бути вчинено лише з прямим умислом.

Верховний Суд роз`яснив, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату, тобто коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Суд оцінивши докази, що мали значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу ОСОБА_3 , зокрема враховує характер, рішучість і динамічність дій, вчинених останнім, їх раптовість для потерпілої ОСОБА_6 , поведінку до, під час і після скоєння злочину, знаряддя злочину предмет схожий на пістолет, здійснення з нього цілеспрямованого пострілу в притул у життєво важливий орган потерпілої голову, а також поведінку ОСОБА_3 після вчинення злочину, а саме те, що він не надав першу медичну допомогу, поспішив залишити місце події та позбавився від знаряддя злочину, у сукупності свідчать про те, що у цьому випадку він діяв із прямим умислом на позбавлення життя потерпілої та вчинив всі необхідні дії, які були для нього завідомо такими, що призведуть до смерті ОСОБА_6 , однак смертельний наслідок не настав лише через обставини, які не залежали від волі ОСОБА_3 .Так, встановлено, що обвинувачений фактично сам спровокував інцидент, підійшовши зі спини потерпілої з предметом схожим на пістолет, пересмикнув його затвор та притуливши до лобно-тім`яної частини голови потерпілої зверху вниз ствол предмету схожий на пістолет, зі словами « ОСОБА_21 » у відображення дзеркалу, зробив чітко спрямований у життєво важливий орган постріл, внаслідок чого потерпіла отримала одне тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого сліпого кульового поранення голови.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що потерпіла ОСОБА_6 , яка є молодою жінкою, дружиною обвинуваченого, який за своїми фізичними даними, зокрема вагою, зростом та статурою значно перевищує фізичні дані потерпілої, яка до та під час інциденту будь-яких дій, в тому числі загрозливих, відносно обвинуваченого не вчиняла, однак обвинувачений ОСОБА_3 безжально до потерпілої, зробив постріл у життєво важливий орган у притул, чим завдав тілесне ушкодження у вигляді вогнепального проникаючого сліпого кульового поранення голови ушкодження м`яких тканин голови, перелом кісток черепу, ушкодження мозкових оболонок і речовини головного мозку за критерієм небезпеки для життя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як без надання необхідної медичної допомоги призведе до смерті потерпілої.

Не зважаючи на той факт, що обвинуваченим у судовому засіданні надані показання, під час яких останній не заперечував факту заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , але останній наполягав, що не бажав настання смерті потерпілій, а також звертав увагу суду, що йому нічого не завадило б довести до кінця свій злочинний намір, направлений на вбивство, якщо би він у нього був, а також показав, що постріл пролунав випадково та неочікувано для нього з правого боку від потерпілої на відстані приблизно 20-50 см., коли обвинувачений ОСОБА_3 перебував біля сейфу, на якому лежав пістолет і він натиснувши гачок, як контрольний, почув постріл, а потім побачив, як його дружина ОСОБА_6 , яка стояла навпроти дзеркала впала на підлогу та у неї з голови пішла кров, що не узгоджується з висновками судово-медичних експертиз, суд визнає неспроможними.

Крім цього, посилання обвинуваченого на необережне поводження ним зі зброєю, судом не приймається до уваги, оскільки вказана позиція спростовується даними особи обвинуваченого, а саме ОСОБА_3 є колишнім працівником правоохоронних органів, під час проходження служби мав нагороди, останній час працював охоронцем у приватному підприємстві. Таким чином, робота останнього була постійно пов`язана зі зброєю, отже з правилами носіння, застосування та поводження останній за специфікою своєї роботи обізнаний, навики відпрацьовані до автоматичного поводження зі зброєю, а тому, суд вважає обрану лінію захисту обвинуваченим, спробою уникнути кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 здійснив цілеспрямований постріл з предмету схожого на пістолет в життєво важливий орган потерпілої ОСОБА_6 , а саме лобнотім`яну частину голови. При цьому перед тим, як вистрілити, пересмикнув затвор предмету, схожого на пістолет, який притулив до голови потерпілої у притул та звернувши увагу останньої на його дії, стоячи напроти дзеркала, звернувся до потерпілої зі словами «-Дивись!». Дочекавшись реакції потерпілої ОСОБА_6 , яка запитала, що він робить, натиснув на спусковий гачок предмету схожого на пістолет, внаслідок чого пролунав постріл. Після цього, побачивши, що внаслідок пострілу потерпіла була поранена, оскільки лежала на підлозі з відкритими очима не надаючи першу медичну допомогу, почав неодноразово викликати швидку медичну допомогу. Після приїзду швидкої медичної допомоги наполягав, щоб як найшвидше поїхати до лікарні. При цьому суд констатує, що обвинувачений залишив місце події, на власному транспортному засобі, який рухався за автомобілем швидкої допомоги, позбавившись по дорозі знаряддя вчинення злочину, усвідомлював, що такими діями перешкоджає органу досудового розслідування встановити фактичні обставини, що мають значення для кримінального провадження.
Таким чином, зміна своїх версій про обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, приховання знаряддя вчинення злочину дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 діяв саме з прямим умислом на вбивство своєї дружини ОСОБА_6 .

Отже, вибір знаряддя злочину, яким заподіяно тілесні ушкодження, який схожий на пістолет, локалізація і характер тілесного ушкодження, а саме в життєво важливий орган, та поведінка обвинуваченого до та після заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, беззаперечно свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілої.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Обвинувальний вирок ухвалюється лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 , кваліфікувавши дії останнього за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто за умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, який не доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

При цьому підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Крім цього згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України визнає як пом`якшуючу покарання обставину обвинуваченого часткове відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

При цьому суд звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні хоч і не визнав вину у замаху на умисне вбивство, однак не заперечував, що саме внаслідок його дій було заподіяно шкоду здоров`ю ОСОБА_6 , про що він дійсно шкодує та публічно попросив вибачення у потерпілої за те, що сталося.

Однак, разом з тим слід взяти до уваги, що щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім, що узгоджується з правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 (справа № 552/517/19, провадження № 51-1760км20).

Таким чином, суд не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Також, суд враховує, дані особи обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме останній одружений, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце реєстрації, яке співпадає з місцем його фактичного проживання, де характеризується позитивно, офіційно працевлаштований старшим охоронцем у ТОВ «Інвестмент Девелопмент Проперті», де характеризується позитивно, як фахівець у своїй галузі роботи, має свідоцтво охоронника 3-го розряду, знає та вміло застосовує службові інструкції на практиці. До зазначеного місця роботи працював у Васильківському міському відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Київській області у званні сержант міліції, під час служби ОСОБА_3 мав нагороду «За протидію наркозлочинності» ІІ ступеня.

Отже, з аналізу особи обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_3 на протязі всього трудового свого життя був пов`язаний із застосуванням зброї.

Крім цього судом враховані позиції сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання та потерпілої, яка просила призначити покарання на розсуд суду; а також наслідки вчиненого злочину та поведінку й оцінку скоєного обвинуваченим, а саме відсутність щирого каяття, невизнання вини, хоча обвинувачений і викликав потерпілій після завдання їй тілесних ушкоджень швидку медичну допомогу та віддав останній на лікування спільні грошові заощадження, що в сукупності з іншими дослідженими доказами по справі свідчить про намагання обвинуваченого уникнути від кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, згідно з якою ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України є особливо тяжким злочином; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі, з урахуванням вимог, передбачених ч. 3 ст. 68 КК України, а саме за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Водночас суд враховує, що обвинувачений вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя і здоров`я особи, його стадію (закінчений замах), спосіб, з використанням предмету схожого на пістолет, наслідки, що настали, а саме спричинення потерплій, яка є жінкою та за своїми фізичними властивостями уступає обвинуваченому, завдання тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, так як без надання необхідної медичної допомоги призведе до смерті потерпілої, які вона сприймала, як умисел на її вбивство, поведінку ОСОБА_3 під час та після вчинення злочину, що свідчить про відсутність підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.02.2019 встановлено, що ОСОБА_3 фактично був затриманий 21.02.2019 об 11.00 год., безпосередньо після вчинення злочину, згідно з позицією обвинуваченого.

Згідно ухвали слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2019 відносно ОСОБА_3 застосований запобіжний захід тримання під вартою на шістдесят днів, який неодноразово був продовжений судом на підставі наявності встановлених ризиків при обранні.

Відповідно до заявленого клопотання прокурора під час судових дебатів, запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, слід продовжити та залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при судовому розгляді ризиків.

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає зарахувати ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення з 21.02.2019 по час набуття законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішено, відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України стягнути з ОСОБА_3 в порядку статей 122, 124 КПК України.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту набуття вироком законної сили, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 21.02.2019 по час набуття вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі, а саме: медична карта стаціонарного хворого № 3757 від 21.02.2019 на ім`я ОСОБА_6 , рентген знімки на ім`я ОСОБА_6 в кількості 8 штук та результати проведений СКТ головного мозку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які містяться на 2-х CD-R дисках фірми «DATEX», які знаходяться на зберіганні у слідчому відділу Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області повернути до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної дороги, за адресою: м. Київ, вул. Батиславська, 3.

Змиви РБК з плямами бурого кольору, уламок білого кольору з РБК, шорти сірого кольору, наволочку та простирадло, пару шкарпеток сірого кольору з плямами РБК та халат білого кольору з плямами РБК, які зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Васильківського ВП ГУ НП в Київській області знищити.

Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 серійний номер НОМЕР_1 , мобільний телефон золотистого кольору, марки Xiaomi redmi 4a, повернутий захиснику ОСОБА_19 , для подальшої передачі близьким родичам обвинуваченого ОСОБА_3 , залишити у близьких родичів останнього.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення біологічної експертизи у сумі 15407,54 гривень (п`ятнадцять тисяч чотириста сім гривень 54 копійки).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_25