Справа № 346/5014/15-к
Провадження № 11-кп/4808/473/21
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000688 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2021 року, згідно з якою до

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом,
за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, до ОСОБА_8 застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом. Аналізуючи зміст ст. ст. 92, 93, 94 КК України, зазначає, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, тобто пов`язаний із посяганням на життя іншої особи, а тому щодо нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Звертає увагу на п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України він 03 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст. ст. 512, 513 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Кримінальне правопорушення вчинив при таких обставинах.
Так, 13 серпня 2015 року приблизно о 03.00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 у господарстві ОСОБА_11 , під час сварки із своєю знайомою ОСОБА_12 , що раптово виникла на ґрунті особистої неприязні, діючи умисно, з метою позбавлення життя потерпілої, схопив її руками за волосся та не менше двох разів вдарив головою ОСОБА_12 до бетонної доріжки, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з множинними переломами кісток склепіння, основи та лицевого черепа, розривами твердої мозкової оболонки, розміщенням речовини головного мозку, крововиливами в м`які тканини голови, під оболонки та в речовину головного мозку, забійними ранами, синцями та саднами обличчя, травматичною ампутацією двох зубів на верхній щелепі, садна в ділянках шиї, лівого передпліччя, обох колінних суглобів, правої китиці, попереково-крижової ділянки, синця в ділянці правого колінного суглобу. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла померла на місці події.
Прокурор в апеляційні скарзі просить дослідити матеріали судово-психіатричних експертиз. Клопотання задоволено.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу, наполягав на необхідності застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом;

- захисник заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 512 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

За приписами ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Прокурор оскаржує вид примусового заходу медичного характеру, застосований до ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб , які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

За приписами ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно з ч. 4 цієї статті госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

А згідно з ч. 5 цієї статті госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України він 03 червня 2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зазначено, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України) - висновку судово-медичної експертизи.

Згідно з висновком комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 25 від 17 лютого 2016 року, ОСОБА_8 в період вчинення інкримінованих йому дій психічним захворюванням чи недоумством не страждав, але виявляв органічний розлад особистості та поведінки внаслідок епілепсії, з поліморфними пароксизмальнми нападами (судомними нападами, дисформіями та сутінковим розладами свідомості). Наявні порушення в мисленні, в емоційно-вольовій та мнестичній сфері мали значний вплив у досліджуваній ситуації на раціональність прийняття рішень, усвідомлення власного місця і ролі в цій ситуації, передбачення наслідків своїх дій та здатність регулювати свою поведінку. Тому в період інкримінованих йому дій, ОСОБА_8 не був здатний повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том 2 а.п. 100-106).

Згідно з висновком комісійної стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 140 від 22 вересня 2016 року, яка була призначена судом у ході судового розгляду, ОСОБА_8 на час розгляду справи перебуває у стані декомпенсації органічного розладу особистості та поведінки внаслідок епілепсії, з поліморфними пароксимальними нападами (судомними нападами, дисфоріями та сутінковими розладами свідомості) і позбавлений можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому експертною комісією зазначено, що комплексний експертний аналіз усієї медичної документації та результатів стаціонарного клініко-психіатричного обстеження свідчить про загострення та посилення проявів епілептичної хвороби у ОСОБА_8 . Незважаючи на те, що останній більш як чотири місяці (до часу проведення експертизи) перебував на лікуванні у психіатричній лікарні та отримував масивну терапію протисудомними і нейролептичними препаратами, впродовж цього часу у нього розгортались як судомні, так і без судомні напади у вигляді дисфоричних та сутінкових станів, що відображено у медичній документації. За час проведення даного судово-психіатричного обстеження у ОСОБА_8 також спостерігались поліморфні (різні за проявами) епілептичні напади нерівномірної частоти незважаючи на відповідну терапію. Окрім епілептичних пароксизмів (нападів) у психічному стані утримуються і виразні зміни особистості та поведінки. Тому простежується помітне зниження пам`яті, уваги, в`язкість і деталізованість мислення, а у поведінці переважає легка дратівливість, імпульсивність, збудливість та бездумність, що є характерними для перебігу епілепсії наслідками. Враховуючи те, що прояви епілепсії не лише утримуються, а й мають наростаючий характер, такий стан слід трактувати як декомпенсацію, тобто клінічне загострення перебігу захворювання. Оскільки стан декомпенсації зумовлює необхідність інтенсивного, тривалого та послідовного лікування в умовах стаціонару, то ОСОБА_8 відповідно до його психічного стану було рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричної лікарні із звичайним наглядом (том 3 а.п. 3-12).
Зазначені вище висновки підтверджені комісійною стаціонарною судово-психіатричною експертизою № 117, яка проведена щодо ОСОБА_8 11 серпня 2019 року в КНП «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (том 6 а.п. 56-80).
Перевіривши доводи апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на характер та тяжкість захворювання ОСОБА_8 , те, що згідно з експертизами за своїм психічним станом він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричної лікарні із звичайним наглядом, суспільної небезпеки не становить, враховуючи тяжкість вчиненого діяння, його наслідки, беручи до уваги, в тому числі, позицію прокурора в суді першої інстанції про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині визначення виду примусового заходу медичного характеру, що буде достатнім для запобігання вчиненню інших суспільно-небезпечних діянь.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції про застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом прийнято обґрунтовано, а неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не допущено.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2021 року про застосування відносно ОСОБА_8 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5