У Х В А Л А

14 січня 2022 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , отримавши апеляційні скарги захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 та прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 000 004 48 від 22 травня 2015 року стосовно ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.12.2021 у кримінальному провадженні № 120 151 000 000 004 48 від 22.05.2015 стосовно ОСОБА_3 задоволено клопотання обвинуваченого та ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито.

Процесуальні витрати у провадженні віднесено на рахунок держави на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

Знято арешт, що накладений у провадженні на майно на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 09.12.2016.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 та прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 подали апеляційні скарги.

Виходячи з положень п. 3 ч. 1 ст. 392, ч. 10 ст. 284 КПК України, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02.12.2021 про закриття кримінального провадження № 120 151 000 000 004 48 від 22.05.2015 стосовно ОСОБА_3 у зв?язку з його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України, за закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, може бути оскаржена, та захисник ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 393 КПК України, перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 та прокурор у кримінальному провадженні, який брав участь у судовому провадженні, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 393 КПК України з урахуванням приписів ч. 4 ст. 36 КПК України, - мають право на подачу апеляційних скарг.

Проте, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, в апеляційній скарзі вказав не своє процесуальне становище у провадженні як прокурора, який має право на подачу апеляційної скарги, як того вимагає кримінальний процесуальний закон, а тільки свою посаду - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва.

Передбачені ст. 395 КПК України порядок та строки подачі апеляційних скарг захисником та прокурорами дотримані.

Водночас, нормою п. 3 ч. 2 ст. 396 КПК України зобов?язано вказувати рішення, яке може бути оскаржено в апеляційному порядку, що має кореспондуватися з положеннями ч. 1 ст. 392 КПК України щодо визначення кола таких рішень, а ч. 4 ст. 396 КПК України задекларовано, що в апеляційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, які б узгоджувалися з приписами ч. 1 ст. 407 КПК України, та їх обґрунтування з зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Зокрема, як указують приписи ч. 1 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме:

1) вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу;

2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру;

3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

За результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, до яких відноситься і звільнення особи від кримінальної відповідальності, як указано в п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, зокрема з підстав закінчення строків давності, визначених ст. 49 КК України, що може бути оскаржено за нормою ч. 10 ст. 284 КПК України.

У порушення вказаних вимог закону захисник ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 в апеляційній скарзі першочергово постановив питання про скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 04.11.2021 про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_2 на постанову першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 від 07.07.2021, якою скасовано постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 16.12.2020 ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 120 151 000 000 004 48 від 22.05.2015 у зв?язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364-1 та ч. 1 ст. 241 КК України і, як наслідок, про скасування ухвали суду першої інстанції від 04.11.2021 про відмову у задоволенні його-захисника ОСОБА_2 клопотання про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Водночас захисник ОСОБА_2 не вказав кримінальний процесуальний закон, що дає йому право оскаржити ухвалу суду, постановлену на стадії підготовчого судового засідання за результатами вирішення його клопотань, не кажучи про скарги, що можуть бути подані тільки на стадії досудового провадження, що не відносяться до рішень, визначених у ч. 3 ст. 314 КПК України, які можуть бути предметом окремого оскарження в апеляційному порядку за приписами ч. 4 вказаного процесуального закону.

Як далі слідує з матеріалів кримінального провадження, що надійшло до суду першої інстанції з обвинувальним актом, затвердженим прокурором у провадженні 01.09.2021, саме на задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 від 02.12.2021 і було прийнято судове рішення, яким його звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закрито, що дійсно підлягає окремому оскарженню у порядку п. 3 ч. 1 ст. 392, ч. 10 ст. 284 КПК України.

Водночас, в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_2 не вказано в чому ж полягає незаконність ухвали суду першої інстанції від 02.12.2021, як не має посилання на кримінальний процесуальний закон з приводу того, що захисник може оскаржити вказане судове рішення з підстав, що не були висунуті в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_3 від 02.12.2021 і не вирішувалися судом в підготовчому судовому засіданні в означений день, яке і переглядає суд апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги на виконання вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Не послався захисник і на те, на підставі якого закону суд апеляційної інстанції може скасувати постанову першого заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 від 07.07.2021, якою скасовано постанову слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 16.12.2020 ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження № 120 151 000 000 004 48 від 22.05.2015 у зв?язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364-1 та ч. 1 ст. 241 КК України, що, у тому числі, не може бути предметом оскарження і під час досудового розслідування у порядку ст. 303 КПК України чи переглядом судом апеляційної інстанції на підставі ст. 309 КПК України, - за розглядом обвинувального акта стосовно ОСОБА_3 , що надійшов до суду першої інстанції 17.09.2021, навіть з урахуванням переліку рішень, які може ухвалити суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіряючи виконання вимог ст. 396 КПК України стороною обвинувачення, слід вказати, що апеляційні скарги першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 від 09.12.2021 та прокурора у провадженні ОСОБА_5 від 03.12.2021 мають лише короткий її текст з посиланням на їх доповненням мотивувальною частиною після отримання повного тексту ухвали суду від 02.12.2021, а резолютивна частина не узгоджується з наведеними вище приписами ч. 1 ст. 407 КПК України, - що, загалом, як і недоліки апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 перешкоджає відкриттю апеляційного провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 та прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02.12.2021 у кримінальному провадженні № 120 151 000 000 004 48 від 22.05.2015 стосовно ОСОБА_3 , а тому апеляційні скарги захисника та прокурорів необхідно залишити без руху та надати їм достатній строк для усунення недоліків апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 398, 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_2 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_4 та прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 151 000 000 004 48 від 22 травня 2015 року стосовно ОСОБА_3 , якою задоволено клопотання обвинуваченого та ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 241 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито - залишити без руху.

Встановити захиснику та прокурорам строк для усунення недоліків апеляційної скарги терміном в 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Копію ухвали направити захиснику та прокурорам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1