печерський районний суд міста києва
Справа № 757/411/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «ІНТЕРТОРГ-2009», про скасування арешту майна,
ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «ІНТЕРТОРГ-2009», про скасування арешту з майна, накладеного у кримінальному провадженні №0000128 від 19.08.2021 ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2021 на нежитлову будівлю у АДРЕСА_1 ), загальною площею 53,9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0, яка на праві власності належить ПП «ІНТЕРТОРГ-2009», із забороною відчуження та розпорядження. Заборонено державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вищевказаного об`єкту нерухомості.
В обґрунтування клопотання адвокат зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки не враховано відсутність належної правової підстави для арешту майна та можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, оскільки як підставу для накладення арешту зазначено саме п.1 ч.2 ст.170 КПК України: з метою збереження речових доказів; не враховано розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У судове засідання слідчий/прокурор не з`явились, про розгляд клопотання повідомлялись належним чином. До суду надійшла заява від прокурора ОСОБА_4 , з проханням проводити розгляд клопотання без його участі.
Представник власника майна, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб які не з`явилися, на підставі наданих доказів.
Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя приходить наступного висновку.
З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що у провадженні СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000128 від 19.08.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2021 накладено арешт на нежитлову будівлю у АДРЕСА_1 ), загальною площею 53,9 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, яка на праві власності ПП «ІНТЕРТОРГ-2009», із забороною відчуження та розпорядження. Заборонено державним реєстраторам та нотаріусам вчинення будь-яких дій щодо вищевказаного об`єкту нерухомості.
Зі змісту ухвали слідчого судді від 24.12.2021 вбачається, що арешт накладено, у зв`язку з тим, що 30.10.2019 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ТОВ «ШВЕРІН» укладено договір № 3076 про передачу, на строк до 28.10.2022, майна територіальної громади м. Києва в оренду, а саме нежитлової будівлі за поштовою адресою м. Київ, вул. Труханівська, 2, літ. «А», яка перебуває на балансі КП ВО Київської міської ради (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва.
Разом з цим, у органу досудового розслідування є припущення, що у період з 12.11.2020 по теперішній час невстановленими особами вчиняються протиправні дії щодо самовільного захоплення вказаної будівлі, яка перебуває у комунальній власності і є одним із епізодів злочинної діяльності.
Зокрема, слідством встановлені інші факти привласнення права власності на об`єкти нерухомого майна, переважно такого, що належить територіальній громаді м. Києва, серед іншого, нежитлова будівля по вулиці Академіка Філатова, 5. Так як вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тому на нього накладено арешт, з метою збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приймає також до уваги, лист за підписом заступника директора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Ю.Берегового, в якому зазначено, що нежитлова будівля (літера А) загальною площею 53,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , не перебувала та не перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва.
Разом з тим, як встановлено під час розгляду клопотання, нежитлова будівля (літера А) загальною площею 53,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , не є речовим доказом у кримінальному провадженні, тому відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення що розслідується.
Окрім того, доказів які б вказували, що арештоване майно є предметом, засобом чи знаряддям злочину, яке розслідується у вказаному кримінальному провадженні не має.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.10.2007).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Згідно зі ст. 1 протоколу 11 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Приватного підприємства «ІНТЕРТОРГ-2009», про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.12.2021 на нежитлову будівлю (літера А) загальною площею 53,9 кв. м за адресою: м. Київ, вул. Філатова Академіка, 5 у кримінальному провадженні №0000128 від 19.08.2021.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1