КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 15.04.2021 задоволено клопотання слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , та накладено арешт на матеріальні об`єкти, вилучені 12.04.2021 в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: три мобільних телефони NOKIA (кнопкових), мобільний телефон марки REDMI BY XIAOMI, які поміщено в спецпакет № 7141952; реєстраційний документ на автомобіль марки KIA CARNAVAL 2.9 HPDI VAN a/t, та блокнот із записами, які поміщено в спецпакет № 7141950; мобільний телефон HUAWEI, який поміщено в спецпакет № 7141951; дві рації MIDLAND X TRA TALK, які поміщено в спецпакет № SUD 2022986; флеш накопичувач сірого кольору, флеш накопичувачі марки: ADATA, марки APACER, марки SP, марки HI-RALI, марки ADENYA, марки TRANSCEND, флеш накопичувач MICRO SD TRANSCEND 1 GB з адаптером, стартовий пакет з номером: +38063-368-43-20, також +79, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , які поміщено в спецпакет № SUD 2026882, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на речі, вилучені слідчим слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, згідно ч. 1 ст. 233 КПК України, 12.04.2021 з 07 год. 03 хв. до 08 год. 09 хв., під час невідкладного обшуку приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної карги апелянт зазначав, що слідчим суддею, в порушення вимог ч. 3 ст. 173 КПК України, не враховано правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На думку захисника, у клопотанні слідчого відсутні підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту.
У доданих до клопотання матеріалах відсутні докази причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 20.03.2021 ніяким чином не пов`язує ОСОБА_6 з даним свідком, оскільки останній зазначав, що зателефонував на номер НОМЕР_4 , який належить невідомій особі. При цьому, ОСОБА_6 ніколи не бачив ОСОБА_9 та не обмінювався з ним автомобілем MERCEDES-BENZ на автомобіль Volkswagen Passat В6.
Також, не доводить причетність останнього до даного кримінального правопорушення копія протоколу проведення перегляду відеозапису з цифрового носія інформації від 02.04.2021, оскільки ОСОБА_6 не здійснював крадіжки автомобіля марки MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , та відсутній на даному відеозаписі, а тому ОСОБА_10 не міг його впізнати на даному відеозаписі.
Слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання про витребування та перегляд даного відеозапису.
Крім того, як убачається з протоколу огляду місця події автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер НОМЕР_5 , від 20.03.2021 та протоколу обшуку помешкання від 12.04.2021, жодного доказу причетності ОСОБА_6 до даного кримінального провадження не було виявлено та вилучено.
Апелянт вказував на те, що вилучений мобільний телефон Huawei Y6 2019, ЕМЕІ: НОМЕР_6 належить дружині ОСОБА_6 - ОСОБА_11 , яка перебуває у декретній відпустці, у зв`язку з чим даний телефон необхідний для спілкування, у тому числі з лікарями.
Також, захисник зазначав, що вилучений флеш накопичувач містить відео весілля та наявний в єдиному екземплярі, що дуже болісно відобразилось на самопочутті подружжя.
Клопотання слідчого, в супереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, не містись документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Також, у доданих до клопотання матеріалах, всупереч вимог п. 6 ч. 1 ст. 277 КПК України, відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події.
У судове засідання прокурор, власник майна та його захисник не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили.
Від захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 24.06.2021 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у відсутності захисника та власника майна ОСОБА_6 .
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділення Відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000210 від 20.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.12.2020, в період часу з 16:30 по 20:30 невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, знаходячись в АДРЕСА_2 , незаконно заволоділа автомобілем марки MERCEDES-BENZ реєстраційний номер НОМЕР_5 .
Згідно даних протоколу обшуку від 12.04.2021, на підставі ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області 12.04.2021, за місцем проживання ОСОБА_6 проведено обшук в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено три мобільних телефони NOKIA (кнопкових), мобільний телефон марки REDMI BY XIAOMI, які поміщено в спецпакет № 7141952; реєстраційний документ на автомобіль марки KIA CARNAVAL 2.9 HPDI VAN a/t, та блокнот із записами, які поміщено в спецпакет № 7141950; мобільний телефон HUAWEI, який поміщено в спецпакет № 7141951; дві рації MIDLAND X TRA TALK, які поміщено в спецпакет № SUD 2022986; флеш накопичувач сірого кольору, флеш накопичувачі марки: ADATA, марки APACER, марки SP, марки HI-RALI, марки ADENYA, марки TRANSCEND, флеш накопичувач MICRO SD TRANSCEND 1 GB з адаптером, стартовий пакет з номером: +38063-368-43-20, також +79, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , які поміщено в спецпакет № SUD 2026882.
Як зазначено у клопотанні слідчого, вищевказане майно 12.04.2021 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000210.
Крім того, 12.04.2021 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у незаконному заволодінні транспортним засобом, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 289 КК України.
13.04.2021 слідчий слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , в якому просив накласти арешт на речі, вилучені 12.04.2021 під час невідкладного обшуку приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: три мобільних телефони NOKIA (кнопкових), мобільний телефон марки REDMI BY XIAOMI, які поміщено в спецпакет № 7141952; реєстраційний документ на автомобіль марки KIA CARNAVAL 2.9 HPDI VAN a/t, та блокнот із записами, які поміщено в спецпакет № 7141950; мобільний телефон HUAWEI, який поміщено в спецпакет № 7141951; дві рації MIDLAND X TRA TALK, які поміщено в спецпакет № SUD 2022986; флеш накопичувач сірого кольору, флеш накопичувачі марки: ADATA, марки APACER, марки SP, марки HI-RALI, марки ADENYA, марки TRANSCEND, флеш накопичувач MICRO SD TRANSCEND 1 GB з адаптером, стартовий пакет з номером: +38063-368-43-20, також +79, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , які поміщено в спецпакет № SUD 2026882, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 15.04.2021 задоволено клопотання слідчого, та накладено арешт на матеріальні об`єкти, вилучені 12.04.2021 в ході обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: три мобільних телефони NOKIA (кнопкових), мобільний телефон марки REDMI BY XIAOMI, які поміщено в спецпакет № 7141952; реєстраційний документ на автомобіль марки KIA CARNAVAL 2.9 HPDI VAN a/t, та блокнот із записами, які поміщено в спецпакет № 7141950; мобільний телефон HUAWEI, який поміщено в спецпакет № 7141951; дві рації MIDLAND X TRA TALK, які поміщено в спецпакет № SUD 2022986; флеш накопичувач сірого кольору, флеш накопичувачі марки: ADATA, марки APACER, марки SP, марки HI-RALI, марки ADENYA, марки TRANSCEND, флеш накопичувач MICRO SD TRANSCEND 1 GB з адаптером, стартовий пакет з номером: +38063-368-43-20, також +79, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , які поміщено в спецпакет № SUD 2026882, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження майна як речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, вилучене під час невідкладного обшуку приміщення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, з метою збереження його як речового доказу та недопущення його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вказане в оскаржуваній ухвалі майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене чи перетворене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді не містять мету та правову підставу для арешту майна, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки із матеріалів провадження вбачається, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені у ст.ст. 171, 173 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, а саме необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Викладені у апеляційній скарзі доводи про те, що вилучений мобільний телефон Huawei Y6 2019, ЕМЕІ: НОМЕР_6 належить дружині ОСОБА_6 - ОСОБА_11 , а вилучений флеш накопичувач містить відео весілля та наявний в єдиному екземплярі, не впливає на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту вказаного майна, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речового доказу у даному кримінальному провадженні, є безпідставними, оскільки встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене за місцем проживання підозрюваного майно, може зберегти на собі сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Посилання апелянта на відсутність у матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, не впливає на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно у даному випадку, оскільки, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того, дослідження та оцінка доказів, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2021 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3