Категорія:ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, не працює, раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Вироком вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.
В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 грудня 2019 року близько 8 год. 00 хв., поблизу будинку № 55, що по пр. Відродження у м. Луцьку, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , із технічно несправною робочою гальмівною системою у вигляді перетирання гумового трубопроводу гальмового механізму переднього правого колеса, які виникли до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, рухаючись в крайній правій смузі руху в напрямку до вул. Гордіюк зі швидкістю близько 30 км/год., наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не врахував зміну дорожньої обстановки у вигляді зупинки перед нерегульованим пішохідним переходом в лівій смузі попутного напрямку автомобіля, марка, реєстраційний номерний знак якого не встановлено, що зупинився, надаючи перевагу у русі пішоходам, тим самим, проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не зменшив швидкість руху перед вказаним пішохідним переходом, не зупинився та не переконався, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода та небезпека чим порушив вимоги п.п. 12.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху /далі ПДР/, у результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка здійснювала перетин проїжджої частини дороги по нерегульованому пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля.
Внаслідок вищевказаних порушень Правил дорожнього руху водій ОСОБА_7 , своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №236 від 31 березня 2020 року тілесні ушкодження у вигляді закритого кураєвого перелому лівої малогомілкової кістки в верхній третині, гематоми лівої надбрівної дуги, що за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я оскільки для загоєння перелому необхідний час більше 21 доби.
Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №403 від 14 серпня 2020 року за експертною спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод»: з технічної точки зору, у заданій дорожній ситуації, водій автомобіля марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , при виконанні вимог пункту 18.1 ПДР та при виявленні технічної несправності робочої гальмівної системи даного транспортного засобу мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода.
У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вказує, що суд, призначивши обвинуваченому як основне, так і додаткове покарання, всупереч положенням ст. 75 КК України , звільнив першого не лише від відбування основного, а й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що є неприпустимим. А при кваліфікації дій ОСОБА_7 та призначенні йому покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення, суд у резолютивній частині вироку повинен був зазначити редакцію статті 286 КК України, яка діяла на час його вчинення та до якої, у подальшому, були внесені зміни в частині посилення санкції, тоді як обвинуваченого засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України у неіснуючій редакції Закону. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України /у редакції Закону 586-VI від 24 вересня 2008 року/ та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням на строк 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які просили не позбавляти права керувати транспортними засобами, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та доведеність його винуватості у вчиненні даного злочину, ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються, що по суті не заперечується і у поданій прокурором апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не переглядає вирок суду у цій його частині на предмет законності та обґрунтованості.

У відповідності із ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також з врахуванням наслідків, що настали, та ставленням винного до своїх дій.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції підставно призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, і щодо звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням не заперечував у поданій апеляційній скарзі прокурор.
При цьому, судом з достатньою повнотою враховано дані про особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, вчинив необережний злочин, винуватість у вчиненні якого визнав повністю, як і відшкодував спричинену злочином потерпілій майнову шкоду, яка із цих підстав будь-яких претензій до обвинуваченого немає, проте просила покарати ОСОБА_7 суворо.

Злочин, передбачений ст. 286 КК України відноситься до злочинів проти безпеки дорожнього руху, у зв`язку із чим, думка потерпілої щодо призначення покарання ураховується у сукупності з іншими обставинами, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання суд правильно відніс щире каяття, часткове відшкодування завданих збитків. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними та заслуговують на увагу.
Частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.
При засудженні ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України суд призначив йому основне покарання у виді обмеження волі та додаткове у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. І в порушення вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність звільнив його від відбування як основного, так і додаткового покарання, що є неприпустимим.
Відтак вирок суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 цього ж кодексу закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, немає зворотної дії у часі.
Однією із стадій застосування права є стадія визначення саме тієї норми закону, яка охороняє права, свободи та інтереси особи і встановлює відповідальність за посягання на нихвид та міру юридичної відповідальності. Саме на цій стадії відбувається вибір такої норми, з`ясовується її зміст, форма та чинність, визначається редакція норми, яка діяла на момент скоєння посягання, встановлюється її дія у часі, просторі та за колом осіб.
З огляду на викладене, при кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні йому покарання, у рішенні суду слід зазначати редакцію статті 286 КК України , яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення та до якої, у подальшому, було внесено зміни у частині посилення санкції.
26 грудня 2019 року на день вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України /у редакції Закону № 586-VI від 24 вересня 2008 року/ його санкція передбачала основне покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з альтернативною можливістю призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобами. У подальшому, Законом № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року санкцію ч. 1 даної статті було посилено.
Тоді як ОСОБА_7 , у порушення вищезазначених вимог закону, засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України із вказівкою на неіснуючу редакцію закону /до 17 червня 2020 року/.
Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасуванню з ухваленням у цій частині нового вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України /у редакції Закону № 586-VI від 24 вересня 2008 року/ покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 /один/ рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 2 /двох/ років обмеження волі, якщо він протягом 1 /одного/ року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.
В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: