Справа №591/983/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/351/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності
УХВАЛА
Іменем України

20 квітня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми заяви суддів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про самовідвід у кримінальному провадженні за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 07.10.2020, за яким ОСОБА_9 і ОСОБА_10 визнані невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 372 КК України та виправдані у зв`язку з недоведеністю їх винуватості у вчиненні злочину,

установила:

У провадженні Сумського апеляційного суду знаходиться кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 07.10.2020, за яким ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнані невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 372 КК і виправдані у зв`язку з недоведеністю їх винуватості у вчиненні злочину.

До початку апеляційного розгляду суддями апеляційного суду ОСОБА_2 (суддя-доповідач) та ОСОБА_3 заявлено самовідводи, які обгрунтовані тим, що 18.02.2014 колегією суддів Апеляційного суду Сумської області в складі: судді-доповідача ОСОБА_14 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснений розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 28.01.2014, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_16 та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. За наслідками апеляційного розгляду колегія суддів постановила скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалила нове рішення, якою відмовила у задоволенні клопотання прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_12 в обрані відносно ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Приймаючи вказане рішення, колегія суддів виходила з того, що надані стороною обвинувачення матеріали не свідчили про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_16 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК, та заявлених ризиків. Таким чином, судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , здійснивши перевірку законності ухвали слідчого судді за клопотанням ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_16 , висловили свою правову позицію щодо обґрунтованості повідомленої останньому підозри, що входить до об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК, у якому обвинувачуються ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , і підлягає доказуванню, тому згідно ст. 75 КПК вказані судді не можуть брати участь в цьому кримінальному провадженні.

Вислухавши пояснення суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши підстави для самовідводів, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяви цих суддів про самовідвід з таких підстав.

Судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом, а суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1-2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»). Одними із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Відповідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу».

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів також викладені у рішеннях ЄСПЛ (зокрема, справа «Мироненко та Мартиненко проти України» (Mironenko and Martenko v. Ukraine), заява № 4785/02, 10.12.2009, п. 66, 69, 70), згідно яких наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі необхідно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, необхідно з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді. У справі «Білуха проти України» (рішення від 09.11.2006, заява № 33949/02) ЄСПЛ констатував, що «наявність безсторонності відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49). При вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною» (п. 52).

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, а у п. 2.5 цих принципів визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При цьому підлягає задоволенню відвід судді від участі в розгляді справи, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням РСУ від 04.02.2016 № 1, роз`яснено, що суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. Довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється у ефективному відправленні судочинства і виступає мірою реалізації завдань справедливого суду (ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013). При цьому, здійснюючи розгляд справ ЄСПЛ констатував, що «…сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків; сумніви можуть бути фактично необґрунтованими; достатньо того, що в розумної людини, на її погляд, вони викликають побоювання стосовно упередженості суду, що має підґрунтя на певних обставинах» (рішення ЄСПЛ від 26.09.2019 у справі «Іліє проти Румунії» (Ilie v. Romania), заява № 26220/10), тому суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності.

Аналізуючи зазначені вимоги закону, колегія суддів приходить до переконання, що головною метою відводу/самовідводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти можливій упередженості судді (суддів) під час розгляду конкретної справи, запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (суддів), оскільки кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом (ст. 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод). При цьому «незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано» (Висновок № 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів).

Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 07.10.2020 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнані невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 372 КК і виправдані у зв`язку з недоведеністю їх винуватості у вчиненні злочину. Органом досудового розслідування пред`явлене обвинувачення: ОСОБА_12 в тому, що він, обіймаючи посаду прокурора прокуратури м. Суми, 27.01.2014 погодив і підписав письмові повідомлення про підозру ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК, та 28.01.2014 ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 341, ч. 2 ст. 342 КК, притягнувши завідомо невинних до кримінальної відповідальності, що поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину та іншою фальсифікацією (ч. 2 ст. 372 КК); ОСОБА_19 у тому, що вона, обіймаючи посаду слідчого СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області, 27.01.2014 підписала письмове повідомлення про підозру ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК, притягнувши завідомо невинного до кримінальної відповідальності, що поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину та іншою фальсифікацією (ч. 2 ст. 372 КК).

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 28.01.2014 відмовлено в задоволенні клопотання прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_16 під вартою та застосовано останньому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

18.02.2014 колегією суддів Апеляційного суду Сумської області в складі: судді-доповідача ОСОБА_14 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 здійснений розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 на вказану вище ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 28.01.2014, за наслідками якого постановила скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалила нове рішення, яким відмовила у задоволенні клопотання прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_12 в обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_16 . При цьому, ухвалюючи вказане рішення, колегія суддів виходила з того, що надані стороною обвинувачення матеріали не свідчили про існування обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_16 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 341 КК, та заявлених ризиків.

Оскільки суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах своїх повноважень здійснено перевірку законності ухвали слідчого судді і діям прокурора ОСОБА_12 та слідчої ОСОБА_13 щодо обґрунтованості оголошеної ОСОБА_16 підозри за ч. 1 ст. 341 КК надано відповідну оцінку, тобто висловлено свою правову позицію відносно обґрунтованості повідомленої йому підозри, що у свою чергу входить до об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК, у якому обвинувачуються ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , і що підлягає доказуванню, то дійсно цей факт може викликати як у сторін кримінального провадження, так і у суспільства в цілому (розумного спостерігача) сумніви та побоювання стосовно неупередженості суддів і породити легітимні сумніви щодо їх безсторонності за вказаних обставин.

Таким чином, виходячи з мотивів заявлених самовідводів, будь-який сценарій вирішення порушених в апеляційній скарзі питань, цими суддями, буде викликати у сторін кримінального провадження (стороннього спостерігача) сумніви в неупередженості суду, внаслідок чого буде порушено право учасників судового провадження очікувати від держави справедливий суд. При цьому колегія суддів також враховує й позиції учасників судового провадження, зокрема прокурора ОСОБА_20 і обвинуваченого ОСОБА_12 , які у своїх письмових заявах повністю підтримали заявлені самовідводи суддів.

З огляду на викладене, обставини, які вказані суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно приписів п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, є такими, що об`єктивно виключають їх участь в апеляційному розгляді кримінального провадження, дотримуючись права осіб, які приймають участь в кримінальному провадженні та оскаржують судове рішення, на справедливий суд.

Застосовуючи чинне національне законодавство України, усталену судову практику ЄСПЛ щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення суб`єктивного і об`єктивного критеріїв неупередженості (безсторонності) суду, з метою виключення будь-яких можливих сумнівів у стороннього спостерігача (сторін судового провадження) в об`єктивності та неупередженості суддів апеляційного суду, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлені самовідводи.

Керуючись ст. 75, 80, 81, 405 КПК України,

постановила:

Заяви суддів Сумського апеляційного суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про самовідвід задовольнити, а матеріали кримінального провадження передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4