Справа № 466/994/21
У Х В А Л А

18 лютого 2021 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в режимі відеоконференцзвязку спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карас, Республіка Казахстан, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , угорця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, до засудження не працевлаштованого,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

представника ЛВК № 30 ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в:

вироком від 26.02.2018 Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2019 вирок 26.02.2018 приведено у відповідність до вимог КК України, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком від 11.09.2013 та визначено остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок терміну покарання 30.11.2017, кінець терміну покарання 30.01.2022.

11.02.2021 адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначають, що ОСОБА_3 відбув ? строку покарання у виді позбавлення волі, що становить 3 роки 3 місяці 9 днів, не відбув 11 місяців 12 днів.

За час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: перебуваючи під вартою в УВП-19 м.Львова з 01.12.2017 порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався.

У державну установу «Личакiвська виправна колонія (№ 30)» засуджений ОСОБА_3 прибув 18.04.2018. З вересня 2019 по березень 2020 та з серпня 2020 по теперішній час працевлаштований сортувальником в майстерні установи. За час відбування покарання у колонії порушення вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи сім разів заохочувався, а тому вважають, що такий став на шлях виправлення та має право на умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні представник державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 та засуджений ОСОБА_3 клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, вважаючи таке передчасним, оскільки на його думку немає достатніх підстав вважати, що засуджений ОСОБА_3 став на шлях виправлення. Додатково зазначив, що ОСОБА_3 неодноразово був засуджений за умисні злочини у т.ч. і проти власності та знову вчинив злочин після умовно-дострокового звільнення. До закінчення відбування покарання залишився значний термін, раніше неодноразово засуджувався умовно та вчиняв злочини, що вказує на те, що засуджений на шлях виправлення не став.

Перевіривши подані матеріали, дослідивши матеріали особової справи та відомості про поведінку засудженого, заслухавши представника державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» ОСОБА_5 , пояснення засудженого ОСОБА_3 щодо підтримання клопотання, висновок прокурора ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п.17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком від 26.02.2018 Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_3 засуджений за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2019 вирок 26.02.2018 приведено у відповідність до вимог КК України, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком від 11.09.2013 та визначено остаточне покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі.

З характеристики від 27.11.2020 року щодо засудженого ОСОБА_3 вбачається, що він характеризується позитивно: за час відбування покарання у місцях позбавлення волі не порушував режиму відбуття покарання та сім разів заохочувався адміністрацією установи, на час розгляду клопотання працевлаштований.

З клопотання вбачається, що ОСОБА_3 5 разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення у т.ч. умисних тяжких злочинів, у 2012 та 2013 роках був засуджений з іспитовим строком, однак в подальшому притягувавя до кримінальної відповідальності як таких що вчинив злочин під час ст.75 КК України.

07.04.2017 року ОСОБА_3 умовно-достроково звільнений на невідбуту частину покарання 1 рік 10 днів, але згідно вироку: 22.11 та 29.11.2017 року знову вчинив корисливий злочин, у т.ч. і тяжкий.

Суд враховує при розгляді спільного клопотання, що ОСОБА_3 неодноразово був засуджений за умисні тяжкі злочини, до закінчення відбування покарання залишилося 11 місяців 12 днів, умовно-достроково звільнявся з місць позбавлення волі та знову вчиняв злочини.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що засуджений та адміністрація установи не надали переконливих доказів того, що засуджений під час відбуття покарання довів своє виправлення.

Керуючись ст.81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб з дня її оголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляцію до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова

Повний текст ухвали складений та оголошений 19.02.2021 року о 14.10 год.

Суддя ОСОБА_1