Номер провадження: 11-сс/813/1204/21
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2021 року про обрання запобіжного заходу у кримінальному провадженні №001101 від 27.07.2021 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Кульна, Котовського району (нині Подільського), Одеської області, громадянина Молдови, маючого середню світу, одруженого, працюючого водієм у ООО «GALIZ-SV», немаючого місця реєстрації та проживання на території України, раніше не судимого,
підозрюваного за ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

З представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №001101 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.07.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_10 27.07.2021 приблизно о 03.45 годині, рухаючись на транспортному засобі, здійснюючи міжнародні пасажирські перевезення, порушив пункти: 1.5.; 2.3. б); 12.3. «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які зобов`язують водія:
п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
В зазначений день та час, водій ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді водія в компанії «GALIZ SV», що здійснює міжнародні перевезення пасажирів, керуючи автобусом «SETRA», номерний знак НОМЕР_1 , здійснював рейс «Кишинів-Київ», перевозив 19 пасажирів та рухався в темну пору доби по асфальтованому, сухому дорожньому покриттю автодороги «Київ-Одеса», яка є автомобільною дорогою загального користування міжнародного значення М-05, має відповідне обладнання дорожнього покриття та придорожньої зони.
Проїжджаючи на 311 км + 520 м цієї автодороги, в Любашівському районі Одеської області, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві смуги для руху у протилежних напрямках, що позначені горизонтальною дорожньою розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, позначає межі смуг руху на дорогах, позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено) і 1.5. (позначає межі смуг руху, за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку), а зустрічні половини дороги відокремлені одна від одної газоном з суцільною залізобетонною парапетною огорожею, рухаючись з боку міста Київ у напрямку міста Одеса, поза населених пунктів, на прямій неосвітленій штучними джерелами освітлення ділянці, на затяжний підйом, зі швидкістю близько 90-100 км/год, у правій смузі свого напрямку руху, водій ОСОБА_10 заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації не вжив, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків легковажно розраховував на їх відвернення.
Так, під час руху, водій ОСОБА_10 вкрай уважним не був, постійно за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, не обрав безпечної швидкості для руху, щоб мати змогу зупинити свій транспортний засіб у межах видимості дороги, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, чим свідомо створив небезпеку для інших учасників дорожнього руху та пасажирів свого автобусу.
При відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, водій ОСОБА_10 , через неуважність, своєчасно не вжив заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу і, як наслідок, допустив наїзд на попутних курсах передньою правою частиною керованого автобусу на задню частину напівпричепа «KOGEL», номерний знак НОМЕР_2 , у складі автопоїзда з тягачем «MAN TGX 24.480», номерний знак НОМЕР_3 , що стояв попереду, у попутному напрямку, частково на правому за ходом руху узбіччі, з увімкненою аварійною світовою сигналізацією і на задній частині цього причепу були встановлені розпізнавальні знаки, передбачені п. 30.3 г) ПДР України: «Довгомірний транспортний засіб» - два прямокутники жовтого кольору, розміром 500 х 200 мм, з каймою червоного кольору, завширшки 40 мм, із світлоповертального матеріалу. Знак розміщується на транспортних засобах (крім маршрутних) ззаду горизонтально (чи вертикально) і симетрично до поздовжньої осі, довжина яких від 12 до 22 м, а позаду причеп був позначений виставленим на проїзній частині, на відстані близько 15 м, знаком аварійної зупинки.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_11 , заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю на місці пригоди.
Пасажиру ОСОБА_12 заподіяні тілесні ушкодження у виді: політравми, відкритої черепно-мозкової травми, перелому лобної кістки зліва, переломів кісток лицьового черепу, забою головного мозку, множинних садна кінцівок. Госпіталізована до відділення інтенсивної терапії КНП «Любашівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Любашівської селищної ради.
Отже, водій автобусу ОСОБА_10 , шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3. б); 12.3. Правил дорожнього руху, гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП і саме його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смертельних травм потерпілому ОСОБА_11 та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень пасажиру ОСОБА_12 .
27.07.2021 року ОСОБА_10 затримано в порядку ст.208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
29.07.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_10 без визначення розміру застави. Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування останнього від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній не є громадянином невизнаної придніпровської Молдавської Республіки; тяжкістю можливого призначеного покарання, оскільки в результаті вчиненого злочину настала смерть людини; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; скоєння ним іншого кримінального правопорушення; які обґрунтовують обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та відносно підозрюваного ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 25.08.2021 року.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, стверджує, що ризики не доведені, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу не відповідає вимогам законодавства, підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу відсутні. Захисник просить скасувати оскаржену ухвалу, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт. Захисник посилається на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, раніше не судимий, не підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень.
Апеляційний розгляд проведено за відсутністю підозрюваного ОСОБА_13 оскільки останній не заявляв клопотання про проведення апеляційного розгляду за його участі, але в присутності його захисника ОСОБА_6 .
Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги та долучених документів; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тяжкістю покарання яке загрожує останньому в разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, а також врахував дані про особу підозрюваного.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором та на законних підставах визначив розмір застави.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, та зазначені у клопотанні слідчого, у своїй сукупності, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками та конкретними обставинами справи, зокрема фактом інкримінування підозрюваному тяжкого злочину, в результаті якого настала смерть людини, вказує на існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній є громадянином іншої держави, незаконного впливу на свідків з метою зміни їх показів, а також можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, що на думку апеляційного суду, виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Сторона захисту в апеляційній скарзі не оскаржує обґрунтованість підозри.

Апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої ОСОБА_10 підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного ОСОБА_10 від органу досудового розслідування та суду, апеляційний суд враховує те, що він є громадянином іншої держави, постійно проживає та працевлаштований на території Республіки Молдови, на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким. Санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу підозрюваного, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_10 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

За результатами апеляційного розгляду, суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування. Не можливо виключати того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника щодо можливості забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки стороною захисту не надано належних документів, які свідчать про можливість проживання підозрюваного на території України за будь-якою адресою на законних підставах.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що надані захисником заяви ОСОБА_14 та ОСОБА_14 , щодо можливості надання житла підозрюваному на території України, які не є членами родини останнього, не посвідчені належним чином, що на даному етапі викликає обґрунтовані сумніви щодо їх походження.

Крім того, сторона захисту не надала суду раціонального пояснення, чому підозрюваний, який за твердженням захисника має місце реєстрації на території Одеської області, не може проживати за місцем реєстрації разом з родиною.

За таких обставин, на даній стадії, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити та надати оцінку доводам захисника щодо наявності у підозрюваного житла на території України, де він може відбувати домашній арешт, та не дає суду достатніх підстав обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував положення ст.183 КПК, з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Дійшовши висновку про законність та обґрунтованість оскарженої ухвали апеляційний суд також враховує, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано відповідних та належних документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Апеляційним судом враховуються доводи сторони захисту стосовно того, що підозрюваний ОСОБА_10 раніше не судимий.

Разом з тим, на противагу цим доводам, апеляційний суд вважає, що на даний час, вказані обставини не можливо віднести до тих достатніх стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування та суду; здійснення незаконного впливу на свідків; тобто визнати ці обставини такими, що можуть гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного, які на даний час містяться в матеріалах кримінального провадження та надані стороною захисту, і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_15 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження №001101 від 24.07.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3