23.07.2021
Справа № 642/4612/21
Провадження 1-кс/642/2355/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року м.Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Новобоварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_3 за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000475 від 18.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України,

про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2021 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся прокурор Новобоварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_3 із клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні т.в.о. старшого слідчого СВ ВП№2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №0000475 від 18.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України, тобто замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.

17.07.2021 року надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом намагалися заволодіти майном заявника, у великих розмірах, однак не довели свій злочинний умисел до кінця з причин не залежних від їх волі.

Допитаний у якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що є інвалідом 2-ї групи та знаходиться на обліку в психіатричній лікарні з загальним захворюванням, який саме в нього діагноз, йому не відомо. Мешкає сам в квартирі АДРЕСА_1 , не працює. Грошей ні у кого не займав. Пам`ятає, що у квітні 2020 року йому двоє громадян кавказької національності запропонували роботу охоронцем та заробітну плату у розмірі 16000,00 грн та попросили його паспорт, якого в нього з собою не було. На наступний день він знову з ними зустрівся, однак з ними була ще жінка, після чого він написав їм заяву про працевлаштування, а також вони попросили, щоб він написав розписку, що він начебто зайняв в них 800,00 грн., як гарантія для них, того що він вийде на роботу та не підведе їх. Він це всерйоз не сприймав, так як вважав що такі документи пишуться у нотаріусів, крім того фактично ніяких грошей від них не отримував.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_5 , та останній складається на обліку в психіатричній лікарні з діагнозом «шизофренія». 01.07.2021 року їй подзвонив громадянин з виконавчої служби та повідомив, що її брат винен 8000,00 доларів США та він прийшов описувати його квартиру АДРЕСА_1 , однак так як вдома нікого не було, сусідка дала її телефон. Після цього вона зв`язалась з братом, який повідомив, що грошей не займав, а лише на вулиці писав заяву про прийняття його на роботу.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2001 року №2534 посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_7 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно витягу ДРРП інформація що до квартири АДРЕСА_1 відсутня.

В ході досудового розслідування встановлено, що є рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.12.2020 справа №642/5673/20 яка надійшла 30.10.2020 про задоволення позову та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 суму боргу в розмірі 8000,00 доларів США та судові витрати в сумі 2275,06 грн.

19.07.2021 потерпілий ОСОБА_5 звернувся з заявою про накладення арешту на його квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить йому.

Враховуючи наведене, в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України, тобто замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого у великих розмірах.

На даний час існують підстави для накладення арешту на квартиру шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки здійснюється відчуження такого майна третім особам.
Наведене вказує на те, що, за відсутності арешту існує висока ймовірність подальшого відчуження квартири третім особам (в т.ч. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено можливість захисту порушених інтересів потерпілого. Відповідна квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом на яке направлено скоєння злочину, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на неї може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.
У зв`язку з цим, необхідно виключити можливість протиправного розпорядження вказаним об`єктом нерухомості.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням слухати у його відсутність, просив клопотання задовольнити.

Згідно ч.2 ст.172 КПК України суд розглядає клопотання без виклику особи, у власності якої знаходиться вищевказане майно, оскільки власник особисто звернувся з заявою про накладення арешту.

За таких обставин, в силу вимог ч.1 ст.172 КПК України неприбуття осіб не є перешкодою для розгляду клопотання та відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положення абзацу першого частини третьої ст.170 КПК України, які в контексті співвідношення з положеннями ст.98 КПК України, як критеріями для визначення речей чи документів речовими доказами, встановлює, що окрім віднесення певного предмету до речового доказу, він обов`язково має відповідати критеріям, визначеним в ч.3 ст.170 КПК України, тобто має бути предметом матеріального світу, який перебуває у власності суб`єкта права та відповідати вимогам ст.190 ЦК України.
Постановою т.в.о. старшого слідчого СВ ВП№2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 від 19 липня 2021 року, квартира АДРЕСА_1 визнана в якості речового доказу по кримінальному провадженню №0000475 від 18.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про накладення арешту на майно, враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 167-173 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження,а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-171 КПК України,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Новобоварської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_3 за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000475 від 18.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.190 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку на час звернення з клопотанням до суду зареєстроване за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2001 року, реєстраційний №2534, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири та розпоряджатися нею.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору та слідчому.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1