Провадження № 1-кс/947/5791/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , її представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001366 від 03.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

1.Фактичні обставини даного кримінального провадження та обґрунтування поданого клопотання.
Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001366 від 03.10.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України діє організована група, яка систематично здійснює відкрите викрадення чужого майна в особливо великих розмірах.
Під час проведення досудового розслідування, з матеріалів УСР в Одеській області ДСР НПУ, встановлено, що до вчинення особливо тяжкого злочину причетний ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28.04.2021, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, з метою фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон Apple iPhone 12 pro, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 .
У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені предмети використовувались в якості засобів вчинення злочинів, з метою приховування протиправної діяльності, тобто відповідають критеріям ст. 98 КПК України, що, з метою забезпечення збереження речових доказів, дає підстави для накладення арешту на майно.
2. Позиції учасників процесу з приводу клопотання.
Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Крім того, повідомив, що мобільний телефон був оглянутий.
Власник майна та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.
3. Висновки слідчого судді за результатами .
Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
3.1. Норми законодавства, якими керується слідчий суддя при вирішенні клопотання про арешт майна.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.
Згідно ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
3.2. Вирішення питання щодо відповідності клопотання про арешт майна вимогам законодавства.
Слідчим суддею встановлено, що подане стороною обвинувачення клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 132, 170, 171 КПК України.
Так, до матеріалів клопотання не долучено жодних матеріалів, підтверджуючих відношення ОСОБА_4 , у володінні якої перебував вилучений мобільний телефон до кримінальних правопорушень.

Також, перевіряючи наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування слідчий суддя зазначає, що на даний час обмеження права власності, шляхом накладення арешту на вказане у клопотанні стороною обвинувачення майно - є нерозумним, а стороною обвинувачення не доведено, що вказана особа має відношення до кримінального провадження.

В клопотанні та долучених матеріалах необґрунтовані ризики, передбачені ст. 170 КПК України, необґрунтовано необхідність накладення арешту на майно.
Крім того, під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий в судовому засіданні повідомив, що з мобільним телефоном були проведені всі необхідні слідчі дії, зокрема, він був оглянутий на наявність інформації, яка має відношення до кримінального провадження, що вказує на те, що в арешті майна відпала потреба.
3.3. Висновки слідчого судді.
На підставі викладеного, враховуючи, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про яку йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0001366 від 03.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 186 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1