Справа № 472/1345/20
Номер провадження1-кп/473/98/2021
Категорія ч.2 ст.125 КК України
ВИРОК
іменем України
"05" квітня 2021 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Овлаши Роменського району Сумської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працює, сімейний стан не одружений, на утриманні дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1. 17.03.1992 року Роменським районним судом Сумської області за ч.1 ст.117 КК України в редакції 1960 року до 05 років позбавлення волі.
2. 07.06.1999 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст.208, ст.42 КК України в редакції 1960 року до 08 років позбавлення волі з конфіскацією всього його майна, звільненого з місця відбування основного покарання умовно достроково в порядку ст.81 КК України на підставі ухвали Ширяївського районного суду Одеської області від 24 квітня 2003 року з невідбутим строком основного покарання 01 рік 23 дні позбавлення волі.

3. 11.07.2005 року Веселинівським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 04 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області, вирок змінено з перекваліфікацією на ч.2 ст.185 КК України та зменшення строку покарання до 02 років 05 місяців позбавлення волі, звільненого з місця відбування основного покарання в порядку ст.82 КК України на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 вересня 2006 року із заміною основного покарання більш м`яким видом в виді виправних робіт на строк 08 місяців 23 дні з відрахуванням на користь держави із суми заробітку за місцем його роботи 15 % /п`ятнадцяти відсотків/.

4. 24.12.2012 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 01 року позбавлення волі.
5. 16.06.2017 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185 КК України до 05 місяців арешту, звільненого з місця відбування покарання 12 вересня 2017 року в зв`язку з відбуттям строку покарання.
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України,

Учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4
потерпіла ОСОБА_5
захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

18 вересня 2020 року в другій половині дня, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в селі Градівка Вознесенського району /колишня назва району Веселинівський/ Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_7 перебував в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 де мешкає потерпіла ОСОБА_8 . На грунті неприязних стосунків, які виникли між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, наніс потерпілій ОСОБА_8 удар рукою в область грудної клітки, від якого вона впала на спину. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці ніж, який він взяв в цій же кімнаті житлового будинку, кулаком лівої руки наніс декілька ударів в область голови потерпілої, яка перебувала в положенні лежачи на підлозі кімнати, чим спричинив їй умисні тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в ділянці правої щоки та правої вушної раковини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відразу після цього, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, обвинувачений ОСОБА_7 , за допомогою ножа, який він тримав у правій руці, наніс удар лезом ножа в область шиї потерпілої ОСОБА_8 , не бажаючи настання її смерті, чим спричинив їй умисне тілесне ушкодження у вигляді рани в ділянці шиї, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Після чого обвинувачений ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, залишивши потерпілу ОСОБА_8 одну в житловому будинку. Потерпіла ОСОБА_8 самостійно змогла дістатися до сусідки та в подальшому була доставлена для надання медичної допомоги до лікарні.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 не визнав свою вину в інкримінованому йому замаху на скоєння особливо тяжкого злочину та пояснив, що він мешкає в селі Чернігівка Вознесенського району /колишня назва району Доманівський/ Миколаївської області. 18 вересня 2020 року до нього на автомобілі моделі «ВАЗ» червоного кольору приїхав ОСОБА_9 , який був із своїм братом ОСОБА_10 . Брати ОСОБА_11 працювали в полі та сіяли озиму культуру в вересні місяці. Після закінчення цієї роботи, вони запросили його поїхати з ними до їх спільної знайомої ОСОБА_12 , яка мешкає в сусідньому АДРЕСА_1 . У ОСОБА_12 вони смажили м`ясо та шашлики та відпочивали. При цьому брати ОСОБА_11 пили горілку. Коли ОСОБА_9 сп`янів, він поскаржився йому /тобто обвинуваченому ОСОБА_7 /, що в їх кампанії на відпочинку мало жінок, лише ОСОБА_12 . Він /тобто обвинувачений ОСОБА_7 / вирішив виправити дану ситуацію, та запропонував привезти в їх кампанію, його знайому потерпілу ОСОБА_13 , яка також мешкає в даному селі Градівка по вулиці Київська. Він /тобто обвинувачений ОСОБА_7 / та потерпіла ОСОБА_8 тривалий час були знайомими, підтримували давні добрі стосунки, вони давно дружили родинами, він товаришував з покійним братом потерпілої ОСОБА_8 . Він та брати ОСОБА_11 привезли потерпілу ОСОБА_13 до домоволодіння ОСОБА_12 , де продовжили відпочивати. Через деякий час вони вирішили розходитися по домівкам. ОСОБА_14 залишався ще у ОСОБА_12 , а вони втрьох, тобто він /обвинувачений ОСОБА_7 /, ОСОБА_15 та потерпіла ОСОБА_16 на автомобілі моделі «ВАЗ» червоного кольору під керуванням ОСОБА_17 , переїхали в цьому ж селі Градівка на вулицю Київська, до житлового будинку, в якому мешкає потерпіла ОСОБА_8 . В будинку потерпілої ОСОБА_8 , коли їх було троє, тобто він, потерпіла ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вони знаходились за тривалістю часу, біля двадцяти п`яти хвилин. При цьому ОСОБА_9 пропонував потерпілій ОСОБА_8 за її згодою вступити з ним в інтимні стосунки, на що потерпіла ОСОБА_8 відмовлялась та стала його виганяти з будинку. Після чого ОСОБА_9 поспіхом залишив будинок, в якому мешкає потерпіла ОСОБА_8 , залишивши в ньому свої футболку та один з капців. ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля моделі «ВАЗ» червоного кольору та в одному капці і без футболки залишив село Градівку. Того ж дня, 18 вересня 2020 року, він /тобто обвинувачений ОСОБА_7 / ще хвилин п`ятнадцять залишався в будинку потерпілої ОСОБА_8 сам на сам з нею. При цьому ОСОБА_8 була в стані сильного алкогольного сп`яніння. Між ними не було ніяких конфліктних ситуацій, він штовхнув ОСОБА_8 на ліжко, оскільки вона була сп`яніла, та залишив житловий будинок в якому вона мешкає. Після чого він пішов вулицями села Градівка, де зустрічався з мешканцями цього села, прямуючи при цьому в напрямку до свого місця проживання в сусіднє АДРЕСА_1 . Вину не визнає, оскільки в судовому засіданні заперечував нанесення ударів кулаками рук потерпілій ОСОБА_8 , але не виключає що тілесні ушкодження у потерпілої у вигляді крововиливів в ділянці правої щоки та правої вушної раковини, могли виникнути при її падінні на ліжко. Нанесення удару ножем в шию потерпілої ОСОБА_8 заперечує, але визнає при цьому, що він брав в руки ніж, коли в житловому будинку потерпілої він різав продукти харчування, 18 вересня 2020 року. При цьому в судовому засіданні обвинувачений доводив, що у нього не було мотивів та умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_8 . До цього дня 18 вересня 2020 року, він не бачив потерпілу з 2018 року, між ними були виключно доброзичливі стосунки. Він не виключає можливість повернення до будинку потерпілої ОСОБА_8 свідка ОСОБА_9 , в вечірній час доби, 18 вересня 2020 року, з метою забрати залишені там належні йому речі, футболку та капець. При цьому він не виключає, що саме свідок ОСОБА_9 міг нанести ножове поранення шиї потерпілої ОСОБА_8 , після того, як він /тобто обвинувачений ОСОБА_7 /, залишив житловий будинок потерпілої ОСОБА_8 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає в селі Градівка Вознесенського району /колишня назва району Веселинівський/ Миколаївської області. 18 вересня 2020 року до житлового будинку, де вона мешкає під`їхав автомобіль червоного кольору, в якому їхали обвинувачений ОСОБА_7 та брати ОСОБА_15 та ОСОБА_10 . Вони запропонували їй поїхати з ними на вулицю Першотравнева в селі Градівка до ОСОБА_12 , де вони смажили шашлики та відпочити з ними, на що вона погодилась. Після деякого часу проведеного у домоволодінні ОСОБА_12 , вони втрьох, тобто вона /потерпіла ОСОБА_8 /, обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_9 повернулись до будинку, де вона мешкає, за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно через півгодини, ОСОБА_15 залишив будинок. При цьому він забув забрати з собою свою футболку та один з капців. Обвинувачений ОСОБА_7 залишався в її будинку сам на сам з нею. У неї з обвинуваченим ОСОБА_7 / були тривалі дружні стосунки, вони дружили родинами, обвинувачений ОСОБА_7 товаришував з її покійним братом. За цей день вона стомилася та стала казати обвинуваченому ОСОБА_7 , щоб він залишав її житло. Обвинувачений ОСОБА_7 не погоджувався, і вона стала виганяти його з будинку та штовхати в спину. На її дії обвинувачений ОСОБА_7 обурився, та у відповідь наніс їй удар рукою в область грудної клітки, від якого вона впала на спину. Після цього обвинувачений ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці ніж, який він взяв зі столу, в цій же кімнаті житлового будинку, кулаком лівої руки наніс їй декілька ударів в область голови, коли вона в положенні лежачи перебувала на підлозі кімнати, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в ділянці правої щоки та правої вушної раковини. Відразу після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи дуже роздратованим, ножем, який він тримав у правій руці, наніс їй удар лезом ножа в область шиї, чим спричинив їй умисне тілесне ушкодження у вигляді рани в ділянці шиї. Після чого обвинувачений ОСОБА_7 покинув її житловий будинок. Вона самостійно прийшла до сусідки ОСОБА_18 , оскільки з рани на шиї йшла кров. В подальшому, ввечері цього ж дня 18 вересня 2020 року вона була доставлена для надання медичної допомоги до лікарні.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що вона є племінницею потерпілої ОСОБА_8 . Від своєї тітки потерпілої ОСОБА_8 , яка потрапила в лікарню ввечері 18 вересня 2020 року, вона дізналася, що цього ж дня, 18 вересня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 , коли знаходився в будинку тітки, вдарив її декілька разів кулаком в голову та ножем в шию, коли тітка вимагала від нього, щоб він залишив її житло.

Показання свідка ОСОБА_19 повністю підтверджують показання потерпілої ОСОБА_8 , щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає в селі Мостове Вознесенського району Миколаївської області. 18 вересня 2020 року, коли він своєму автомобілі моделі «ВАЗ» проїжджав через село Чернігівка Вознесенського району Миколаївської області, то зустрів обвинуваченого ОСОБА_7 , якому запропонував поїхати до ОСОБА_12 , що мешкає в сусідньому АДРЕСА_1 . У ОСОБА_12 вони смажили шашлики та відпочивали. При цьому до їхньої кампанії приєдналась мешканка села Градівка, потерпіла ОСОБА_16 . Після деякого часу проведеного у домоволодінні ОСОБА_12 , вони втрьох, тобто він, потерпіла ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 переїхали до будинку, де мешкає потерпіла ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 .

В будинку потерпілої ОСОБА_8 , він в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 запропонував потерпілій ОСОБА_8 за її згодою вступити з ним в інтимні стосунки, на що потерпіла ОСОБА_8 відмовилась та стала його виганяти з будинку. Після чого він залишив будинок, в якому мешкає потерпіла ОСОБА_8 , залишивши в ньому свої футболку світлокоричневого кольору та один з капців. Він сів за кермо автомобіля моделі «ВАЗ» червоного кольору та в одному капці і без футболки залишив село Градівку. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 залишився в будинку потерпілої ОСОБА_8 сам на сам з нею. Коли він приїхав в село Мостове, до себе додому, було приблизно 16 годин. Він ліг спати та через півгодини вже спав, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння, і крім того, з ранку цього дня працював на польових роботах. Автомобіль він залишив на вулиці біля будинку. Коли він заснув, то його автомобіль загнав у двір ОСОБА_20 , на прохання його дружини.

Показання свідка ОСОБА_9 непрямо підтверджують показання потерпілої ОСОБА_8 , щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_9 та мешкають вони в селі Мостове Вознесенського району Миколаївської області. З самого ранку 18 вересня 2020 року її чоловік ОСОБА_15 та його брат ОСОБА_14 працювали на полі. Додому ОСОБА_15 в село Мостове повернувся 18 вересня 2020 року біля 16 години, при цьому він був в стані алкогольного сп`яніння та без футболки. Він залишив автомобіль на вулиці перед будинком та ліг спати. Біля 16 годин 30 хвилин, коли ОСОБА_9 вже спав, вона попросила ОСОБА_22 загнати автомобіль чоловіка з вулиці на подвір`я, що ОСОБА_20 і зробив. Після 17 години, цього ж дня, 18 вересня 2020 року до її чоловіка приходив їх сусід ОСОБА_23 , який бажав взяти у нього мангал. ОСОБА_23 не мав змогу порозмовляти з ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_24 вже спав, але він взяв мангал з її дозволу.

Показання свідка ОСОБА_21 спростовують версію обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо можливої причетності свідка ОСОБА_9 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що він мешкає в селі Мостове Вознесенського району Миколаївської області. По сусідству з ним мешкає подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_21 18 вересня 2020 року, після 17 години, він пішов до ОСОБА_9 , щоб порозмовляти з ним та взяти у нього для тимчасового користування мангал. При цьому він не зміг порозмовляти з ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_24 вже спав. Мангал він взяв з дозволу його дружини ОСОБА_21 .

Показання свідка ОСОБА_23 спростовують версію обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо можливої причетності свідка ОСОБА_9 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснила, що 18 вересня 2020 року біля 16 годин 30 хвилин, її племінник ОСОБА_20 , за проханням ОСОБА_21 , яка є дружиною ОСОБА_9 , в селі Мостове Вознесенського району Миколаївської області заганяв автомобіль моделі «ВАЗ» червоного кольору з вулиці на подвір`я подружжя ОСОБА_11 , оскільки в цій час, водій цього автомобіля ОСОБА_9 вже спав.

Показання свідка ОСОБА_25 спростовують версію обвинуваченого ОСОБА_7 , щодо можливої причетності свідка ОСОБА_9 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснив, що він є рідним сином потерпілої ОСОБА_8 . Ввечері 18 вересня 2020 року сусідка ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , повідомила його, що до неї прийшла з раною на шиї, з якої йде кров, його матір потерпіла ОСОБА_8 . Відразу ж він, та його брат ОСОБА_27 відправили потерпілу до лікарні. Від ОСОБА_8 вони дізнались, що цього ж дня, 18 вересня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 , коли знаходився в будинку потерпілої, вдарив її декілька разів кулаком в голову та ножем в шию. Крім того ОСОБА_8 повідомила його, що в будинку у неї крім обвинуваченого ОСОБА_7 , був і ОСОБА_9 , який залишив в її будинку капець з ноги та футболку.

Показання свідка ОСОБА_26 повністю підтверджують показання потерпілої ОСОБА_8 , щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснив, що ввечері 18 вересня 2020 року йому зателефонував його брат ОСОБА_26 та просив, щоб він приїхав в село Градівка Вознесенського району /колишня назва району Веселинівський/. Коли він приїхав до села, то дізнався, що цього ж дня, 18 вересня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись в будинку потерпілої, вдарив її декілька разів кулаком в голову та ножем в шию. Крім того в будинку потерпілої ОСОБА_28 він бачив ніж із зігнутим лезом, а також плями крові на підлозі кімнати житлового будинку.

Показання свідка ОСОБА_27 повністю підтверджують показання потерпілої ОСОБА_8 щодо причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

Підстав для сумнівів в показаннях потерпілої ОСОБА_8 , а також свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні у суда немає, оскільки дані показання суд знаходить достовірними та логічними, що підтверджені за допомогою інших доказів, які суд знаходить допустимими, належними, необхідними та достатніми, що були досліджені судом в судовому засіданні.

Протоколом від 19 вересня 2020 року про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_8 , під час знаходження в лікувальному медичному закладі, о 02 годині 30 хвилин звернулася до посадової особи Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області, із вимогою притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_29 , який спричинив їй тілесні ушкодження у вечірній час доби 18 вересня 2020 року, під час знаходження в її житловому будинку в селі Градівка. /том №2, а.к.п. 55/.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 18 вересня 2020 року з фототаблицею до нього, заступником начальника слідчого відділення Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області в селі Градівка Вознесенського району Миколаївської області з 21 години 10 хвилин до 23 години 55 хвилин оглянуто житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду місця події були виявлені та вилучені футболка з біркою та написом на ній «James Darby Nottingham», капець з ноги коричневого кольору з написом на ньому «Spencer Made in Turkiye /43/», пластикову пляшку та металеву ручку від дверей, з яких вилучено сліди папілярнх візерунків на липку стрічку, ніж загальною довжиною 22 см, з довжиною руків`я 10 см, довжиною леза 12 см, на якому виявлені плями речовини бурого кольору, одяг потерпілої з плямами речовини бурого кольору, а саме: футболка, штани чорного кольору, светр світлого кольору, штани зеленого кольору, труси, на підлозі виявлено та вилучено фрагмент недопалку від цигарки та коробку від сірників, змиви речовини бурого кольору. /том №2, а.к.п. 58 81/.

Відповідно до підсумків судово медичної експертизи №389 від 19 вересня 2020 року, на основі даних судово-медичного огляду у потерпілої ОСОБА_8 виявлено: рана в ділянці шиї, крововиливи в ділянці правої щоки та правої вушної раковини. Рана виникла від дії предмета, який має ріжучі властивості. Крововиливи виникли від дії тупого /тупих/ предмета /предметів/. Тілесні ушкодження виникли до госпіталізації в лікарню, куди потерпіла поступила 18 вересня 2020 року о 19 годині 40 хвилин. Згідно наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, пункт 2.3.3 рана в ділянці шиї відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Згідно пункту 2.3.3 крововиливи в ділянці правої щоки та правої вушної раковини відносяться до легких тілесних ушкоджень. Не виключається вірогідність утворення рани в ділянці шиї від удару лезом, вістрям клинка ножа. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень та їх характер, виключається вірогідність утворення їх внаслідок падіння з положення стоячи та ударів об тверду поверхню. В ділянці статевих органів тілесних ушкоджень не виявлено. /том №2, а.к.п. 101 103/.

Допитаний в судовому засіданні судовий медичний експерт ОСОБА_30 підтвердив правильність висновків даної судово-медичної експертизи №389 від 19 вересня 2020 року, яка була розпочата ним о 13 годині 16 хвилин 19 вересня 2020 року та закінчена 20 жовтня 2020 року. Крім того, в судовому засіданні судовий медичний експерт ОСОБА_30 пояснив, що виявлені тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_8 , не були небезпечними для її життя. Навіть при відсутності надання медичної допомоги, в даному випадку, при наявності таких тілесних ушкоджень не могла б настати смерть протерпілої ОСОБА_8 . Рана на шиї при нанесенні удару ножем виникає при навантаженні на лезо ножа від шести до восьми кілограмів, в залежності від стану гостроти леза ножа, що необхідно для пошкодження шкіри людини в області шиї, що свідчить про нанесення ножем не дуже сильного удару в область шиї потерпілої ОСОБА_8 , який призвів лише до виникнення легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до підсумків судової біологічної молекулярно-генетичної експертизи №1085 від 09 листопада 2020 року встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які наведені в таблицях результатів дослідження. /том №2, а.к.п. 132 142/.

Відповідно до підсумків комплексної судової дактилоскопічної, біологічної молекулярно-генетичної експертизи №1075 від 23 листопада 2020 року на ножі виявлено кров людини та клітини з ядрами і встановлено їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження. Генетичні ознаки клітин з домішками крові, виявлених на ножі збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та не збігаються з генетичними ознаками зразків букального епітелію ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію потерпілої ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та в об`єктах №1 та №3 складає 3,18 х 10-32. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах зустрічається не частіше, ніж у 1 з 3,15 х 1031 осіб. Походження генетичних ознак клітин з домішками крові виявлених на ножі від ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 виключається. Генетичні ознаки клітин з домішками крові виявлених на ножі є змішаними, містять ознаки зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 і не містять генетичних ознак зразка букального епітелію громадянина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 . /том №2, а.к.п. 148 157/.

Відповідно до постанов органу досудового розслідування від 19 вересня 2020 року речовими доказами за кримінальним провадженням визнано: пластикову пляшку з етикеткою «Чернігівське» /том №2, а.к.п.181/, вилучені під час особистого обшуку речі затриманого в порядку ст.208 КПК України: куртка чорного кольору, штани коричневого кольору, пара кросівок білого кольору, а також вилучені при огляді місця події капець коричневого кольору, металева ручка від дверей, футболка, штани зеленого кольору з плямами бурого кольору, труси з плямами бурого кольору, чорні штани, футболку з плямами бурого кольору, светр з плямами бурого кольору, недопалок цигарки, коробка сірників, предмет схожий на ніж зі слідами речовини бурого кольору /том №2, а.к.п. 182 183/, зразки букального епітелію та змиви біологічних речовин /том №2, а.к.п 184/, які відповідно до квитанцій /том №2, а.к.п. 186, 187, 188/ передані на відповідальне зберігання до камери збереження речових доказів Веселинівської станції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, на які накладено арешт відповідно до ухвали слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2020 року /єдиний унікальний номер судової справи №472/988/20, провадження №1-кс/472/177/20, том №2, а.к.п. 111 113/.

Дані докази за кримінальним провадженням суд знаходить належними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному процесі, мають значення для кримінального провадження, є достовірними та допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України.

Мотиви неврахування судом окремих доказів.

Суд визнає недопустимим доказом за кримінальним провадженням протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 вересня 2020 року /том №2, а.к.п. 84 86/ з участю потерпілої ОСОБА_8 , оскільки впізнання особи за даним протоколом з участю потерпілої ОСОБА_8 проведено з порушенням вимог ч.1 ст. 228 КПК України, відповідно до якої перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, або прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, що впізнає особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання та надавати інші відомості про прикмети цієї особи. Дані вимоги ч.1 ст.228 КПК України органом досудового розслідування при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками не були виконані із потерпілою ОСОБА_8 , яка крім того добре знала обвинуваченого ОСОБА_7 та відразу повідомила працівникам поліції, що саме обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинене кримінальне правопорушення відносно неї.

Крім того, суд визнає недопустимим доказом за кримінальним провадженням протокол проведення слідчого експерименту від 30 листопада 2020 року з фототаблицею до нього, де в селі Градівка Вознесенського району Миколаївської області з 11 годин 30 хвилин до 12 годин 40 хвилин проведено слідчий експеримент з участю потерпілої ОСОБА_8 , під час якого нею відтворені обставини вчинення кримінального правопорушення, що мало місце 18 вересня 2020 року та було скоєно обвинуваченим ОСОБА_7 /том №2, а.к.п. 89 97/.

Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки та уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий чи прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

За змістом протоколу проведення даного слідчого експерименту від 30 листопада 2020 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , не були проведені необхідні досліди чи випробування, відповідно до вимог ч.1 ст.240 КПК України. При проведенні даної слідчої дії органом досудового розслідування на місці вчинення кримінального правопорушення лише застосовувалася фотоз`йомка при фактичних показаннях потерпілої ОСОБА_8 , які були дані нею під час допиту в якості потерпілої 19 вересня 2020 року, відповідно до пункту 10 реєстру матеріалів досудового розслідування. /том №1, а.к.п. 7/.

Дані обставини приводять суд до висновку, що дану слідчу дію, яку зафіксовано під протокол з назвою протокол проведення слідчого експерименту не можливо вважати слідчим експериментом в контексті вимог статті 240 КПК України.

Внаслідок чого, показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_31 , яка була понятою при проведенні слідчого експерименту з участю потерпілої ОСОБА_8 , не можуть бути допустимими доказами у кримінальному провадженні, оскільки вони є похідними доказами від протоколу проведення слідчого експерименту від 30 листопада 2020 року з участю потерпілої ОСОБА_8 /том №2, а.к.п. 89 97/.

Крім того, суд визнає недопустимим доказом у кримінальному провадженні постанову СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області від 19 вересня 2020 року про визнання речовим доказом медичної довідки Веселинівської ЦРЛ на ім`я ОСОБА_8 /том №2, а.к.п. 99/.

Долучення даної медичної довідки до матеріалів кримінального провадження та її отримання органом досудового розслідування не було підтверджено в судовому засіданні інформацією щодо проведення відповідних слідчих дій з дотриманням вимог глави 15 КПК України щодо процесуального порядку тимчасового доступу до оригіналів медичних документів, тобто її отримання не процесуальними способами.

Суд визнає недопустимим доказом у кримінальному провадженні протокол огляду місця події від 16 жовтня 2020 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого заступником начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області в період часу з 12 годин 10 хвилин до 12 годин 55 хвилин на ділянці місцевості поруч з грунтовою дорогою між селами Чернігівка Вознесенського району /колишня назва району Доманівський/ Миколаївської області та Градівка Вознесенського району /колишня назва району Веселинівський/ Миколаївської області виявлені та вилучені речі обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме светр у вигляді чорно білої тільняшки та спортивні штани, на яких маються плями речовини бурого кольору. /том №2, а.к.п. 114 120/.

Дана слідча дія проведена з порушенням вимог глави 16 про тимчасове вилучення майна та ч.3 ст.223 КПК України. Відповідно до ч.3 ст.223 КПК України, слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом.

При проведенні даного огляду місця події 16 жовтня 2020 року був присутній лише свідок ОСОБА_27 . Органом досудового розслідування не було вжито належних заходів для забезпечення присутності під час проведення даної слідчої дії обвинуваченого ОСОБА_7 , як особи, чиї права та законні інтереси могли б бути обмежені або порушені.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

В ідповідно до ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду.

Дані норми КПК України при проведенні огляду місця події від 16 жовтня 2020 року з фототаблицею до нього, при вилученні одягу обвинуваченого ОСОБА_7 дотримані не були, крім того, в подальшому, при проведенні досудового розслідування, арешт вилученого майна, яке належало обвинуваченому ОСОБА_7 в порядку ст. ст. 170, 171 КПК України слідчим суддею не був здійснений.

Дані предмети, які були вилучені органом досудового розслідування на підставі протоколу огляду місця події від 16 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п. 114 120/, без подальшого накладення на них арешту слідчим суддею, продовжують не законно знаходитися на зберіганні органу досудового слідства, що є порушенням права власності обвинуваченого ОСОБА_7 , який є власником даних речей, в контексті статті 8 Конвенції за рішеннями ЄСПЛ «Бук проти Німеччини, скарга № 41604/98 від 28 квітня 2005 року», «НМ проти Туреччини, скарга № 34494/97 від 08 серпня 2006 року», «Імакаєва проти Росії, скарга №7615/02 від 09 листопада 2006 року», «Кучера проти Словаччини, скарга № 48666/99 від 17 липня 2007 року»/.

Внаслідок чого, протокол огляду цих предметів від 16 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п 121 122/ з участю потерпілої ОСОБА_8 , протокол огляду цих предметів від 16 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п 123 124/ з участю ОСОБА_32 , протокол огляду цих предметів від 16 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п 125 126/ з участю свідка ОСОБА_9 носять похідний характер від протоколу огляду місця події від 16 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п. 114 120/ та відповідно доктрини «плодів отруйного дерева» вони не можуть бути допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», яка сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», дані протоколи огляду предметів від 16 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п 121 122/ з участю потерпілої ОСОБА_8 , /том №2, а.к.п 123 124/ з участю ОСОБА_32 , /том №2, а.к.п 125 126/ з участю свідка ОСОБА_9 , як джерела доказів є неналежними, оскільки вони є похідними доказами від доказа, яким є протокол огляду місця події від 16 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п. 114 120/, що був здобутий із суттєвим порушенням кримінально-процесуальних норм України, передбачених главою 16 та ч.3 ст.223 КПК України. Також суд визнає неналежним доказом у кримінальному провадженні підсумок комплексної судової криміналістичної експертизи №853 від 24 вересня 2020 року, відповідно до якого на поверхнях предмета схожого на ніж, вилученого 18 вересня 2020 року в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , слідів папілярних узорів, слідів пальців рук та долонних поверхонь не виявлено, у зв`язку з чим дати відповідь чи придатні вони до ідентифікації особи, яка їх залишила, і чи належать вони обвинуваченому ОСОБА_7 не можливо. /том №2, а.к.п. 160 165/.

Крім того, суд визнає неналежним доказом за кримінальним провадженням підсумок судової медичної імунологічної експертизи №663 і від 25 вересня 2020 року, відповідно до якого на штанах, наданих на експертизу, знайдена кров людини, сперматозоїди не знайдені. /том №2, а.к.п. 170 172/. Крім того, суд визнає недопустимим доказом за кримінальним провадженням підсумок судової медичної цитологічної експертизи №169/ц від 26 жовтня 2020 року, відповідно до якого на спортивних штанах, наданих на експертизу, знайдена кров людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген В системи АВО. На спортивних штанах клітини піхового епітелію не знайдені. /том №2, а.к.п. 177 180/. В зв`язку з відсутністю доказової бази вчинення даного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 за експертними висновками комплексної судової криміналістичної експертизи №853 від 24 вересня 2020 року /том №2, а.к.п. 160 165/, судової медичної імунологічної експертизи №663 і від 25 вересня 2020 року /том №2, а.к.п. 170 172/, судової медичної цитологічної експертизи №169/ц від 26 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п. 177 180/, в сенсі статтей 85, 86 КПК України, суд вважає їх неналежними доказами у кримінальному провадженні. Також суд визнає недопустимим доказом у кримінальному провадженні постанову СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області від 16 жовтня 2020 року про визнання речовими доказами виявлених та вилучених речей обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме светра в виді чорно-білої тільняшки та спортивних штанів, на яких маються плями речовини бурого кольору. /том №2, а.к.п. 185/. Дана постанова від 16 жовтня 2020 року носить похідний характер від протоколу огляду місця події від 16 жовтня 2020 року /том №2, а.к.п. 114 120/ та відповідно доктрини «плодів отруйного дерева», вона не може бути допустимими доказом у кримінальному провадженні. Спростування позиції обвинуваченого ОСОБА_7 в частині невизнання вини.
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнавав та пояснював, що він не причетний до вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з посяганням на життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_8 .

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої та свідків, які були допитані в судовому засіданні, а також підсумками судово медичної експертизи №389 від 19 вересня 2020 року /том №2, а.к.п. 101 103/, судової біологічної молекулярно генетичної експертизи №1085 від 09 листопада 2020 року /том №2, а.к.п. 132 142/, комплексної судової дактилоскопічної, біологічної молекулярно генетичної експертизи №1075 від 23 листопада 2020 року. /том №2, а.к.п. 148 157/, які об`єктивно доводять причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння ним кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_8 .

Суд визнає неспроможними доводи сторони захисту в судовому засіданні та критично оцінює показання обвинуваченого, дані ним в судовому засіданні, про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутності його вини в скоєнні ним кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_8 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 дані ним в судовому засіданні не можуть бути прийняті судом для обгрунтування вироку за кримінальним провадженням. Невизнання в судовому засіданні своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_8 , суд вважає спробою обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності, а також відсутністю у обвинуваченого ОСОБА_7 критичного аналізу своїх умисних дій, небажанням визнати неправомірність своїх умисних дій, при вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_8 , що мало місце 18 вересня 2020 року в селі Градівка Вознесенського району /колишня назва району Веселинівський/ Миколаївської області.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні належні та допустимі докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_8 є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом».

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» /рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12/ ЄСПЛ визначив, що суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Отже, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_8 , за обставин встановлених судом, повністю доведена і підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, які відповідають вимогам, передбаченим ст. ст. 85 87 КПК України, перевірених та оцінених у їх сукупності безпосередньо судом.

Наявність прямого умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_8 не підтверджується встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами, що підтверджені доказами, яким суд надав оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття обґрунтованого рішення про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому замаху на скоєння особливо тяжкого злочину.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 , його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій.

При цьому суд виходить з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого обвинуваченим діяння, зокрема, із врахуванням кількості нанесених ударів у важливо життєвий орган - шию потерпілої ОСОБА_8 , який був єдиним, характер і локалізацію поранень та тілесних ушкоджень, причини припинення кримінальних дій, поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 до, під час і після вчинення ним кримінального правопорушення, його взаємовідносини з потерпілою ОСОБА_8 , що передували події, а також спосіб вчинення кримінального правопорушення, його засоби та знаряддя.

Судом враховується, що замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з неконкретизованим умислом, і він не може в даному випадку нести відповідальність за замах на вбивство потерпілої ОСОБА_8 . Тобто, в даному випадку, коли обвинувачений ОСОБА_7 , завдаючи потерпілій ОСОБА_8 удари кулаком руки в голову, а після цього удар ножем в область шиї, він допускав можливість як заподіяння будь-якої шкоди її здоров`ю, так і настання смерті потерпілої ОСОБА_8 . Відповідальність в цьому випадку настає лише за наслідки, які були фактично заподіяні, тобто в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинили потерпілій ОСОБА_8 короткочасний розлад здоров`я. Про відсутність наміру вчинити вбивство потерпілої ОСОБА_8 свідчить факт завдання обвинуваченим ОСОБА_7 лише одного удару ножем, а також припинення злочинних дій за відсутності перешкод для їх продовження.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_7 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України, як умисне тілесне ушкодження, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 короткочасний розлад здоров`я.

Мотиви зміни обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_7 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 за обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні /том №1, а.к.п. 2 6/ органом обвинувачення були кваліфіковані за ч.2 ст.15 п.13 ч.2 ст.115 КК України.

У даному кримінальному провадженні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 діяв з неконкретизованим умислом.

Невизначений умисел відрізняється від альтернативного визначеного умислу тим, що при передбаченні можливості настання шкідливих наслідків тут відсутня їх індивідуальна визначеність. У обвинуваченого ОСОБА_7 не було чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків для потерпілої ОСОБА_8 він у цьому разі бажав та свідомо допускав настання шкідливих наслідків для потерпілої ОСОБА_8 , але про те, якою фактично буде ця шкода, обвинувачений ОСОБА_7 не мав чіткого уявлення. Так, при нанесенні ударів кулаком в область голови та при нанесенні удару ножем в область шиї потерпілої ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 не передбачав, які саме тілесні ушкодження будуть заподіяні потерпілій: легкі, середньої тяжкості, тяжкі, або ж спричинення смерті. Але при цьому обвинувачений ОСОБА_7 передбачав спричинення будь-якого за ступенем тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , бажав цього та свідомо допускав настання таких наслідків. Кримінальне правопорушення у такому випадку кваліфікується за фактично заподіяними наслідками. Тобто такий вид умислу обвинуваченого ОСОБА_7 впливає на кваліфікацію злочину та на ступінь його суспільної небезпечності, і тому повинно враховуватися судом при призначенні покарання обвинуваченому.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає вчинення ним кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Суд не визнає висновок органу досудового розслідування, що обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 може бути визнано вчинення злочину повторно та рецидив злочинів, так як вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України не викликає настання таких обтяжуючих покарання обставин, як вчинення саме злочинів повторно та їх рецидив.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально-психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він не працює, сімейний стан не одружений, дітей на утриманні не має, не перебуває на диспансерних обліках лікарів наркологів та лікарів психіатрів комунальних медичних закладів Миколаївської області, задовільно характеризується за місцем проживання, є неодноразово судимим. /том №2, а.к.п. 194 248/.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком проти здоров`я особи, відсутність обставин, які б пом`якшували йому покарання та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального проступку, його наслідки для потерпілої ОСОБА_8 та інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 повинно бути призначено основне покарання в виді обмеження волі, в межах даного виду покарання, встановлених санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Суд вважає, що даний вид основного покарання в виді обмеження волі, відносно обвинуваченого ОСОБА_7 буде необхідним та достатнім для його виправлення, та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст.65 КК України, а також із змісту ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В зв`язку з положеннями ч.2 ст.181 КПК України, відповідно до якої домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили підлягає зміни з домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 на особисте зобов`язання, та в порядку ч.5 ст.194 КПК України, суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого до 05 червня 2021 року включно прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, не відлучатися із села Чернігівка Вознесенського району /колишня назва району Доманівський/ Миколаївської області без дозволу суду, утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 , а також свідками у даному кримінальному провадженні, які зазначені в розділі першому реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні /том №1, а.к.п. 7 9/.

Питання про речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст.100 КПК України. / том №2, а.к.п. 99, 181, 182 183, 184, 185, 186, 187, 188, 189/.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. /том №2, а.к.п. 131, 147/.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 380 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому основне покарання в виді 01 /одного/ року 01 /одного/ місяця обмеження волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили змінити з домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 на особисте зобов`язання, та в порядку ч.5 ст.194 КПК України зобов`язати обвинуваченого до 05 червня 2021 року включно прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, не відлучатися із села Чернігівка Вознесенського району /колишня назва району Доманівський/ Миколаївської області без дозволу суду, утримуватися від спілкування з потерпілою ОСОБА_8 , а також свідками у даному кримінальному провадженні, які зазначені в розділі першому реєстру матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні /том №1, а.к.п. 7 9/.

Строк відбування основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обчислювати з 18 вересня 2020 року по 02 квітня 2021 року включно та відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 попереднє ув`язнення у строк покарання за правилами, передбаченими у п.п. б/ п.1 ч.1 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 вважати таким, що відбув основне покарання, звільнивши його від подальшого відбуття покарання.

Речові докази за кримінальним провадженням: пластикову пляшку з етикеткою «Чернігівське» /том №2, а.к.п.181/, недопалок цигарки, коробку сірників, предмет схожий на ніж зі слідами речовини бурого кольору /том №2, а.к.п. 182 183/, зразки букального епітелію та змиви біологічних речовин /том №2, а.к.п 184/, які відповідно до квитанцій передані на відповідальне зберігання до камери збереження речових доказів Веселинівської станції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області знищити.

Речові докази за кримінальним провадженням: металеву ручку від дверей, штани зеленого кольору з плямами бурого кольору, труси з плямами бурого кольору, чорні штани, футболку з плямами бурого кольору, светр з плямами бурого кольору, /том №2, а.к.п. 182 183/, які відповідно до квитанцій передані на відповідальне зберігання до камери збереження речових доказів Веселинівської станції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області повернути їх власнику потерпілій ОСОБА_8 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Речові докази за кримінальним провадженням: вилучені під час особистого обшуку речі затриманого в порядку ст.208 КПК України: куртку чорного кольору, штани коричневого кольору, пару кросівок білого кольору, а крім того: спортивні штани та светр в виді чорно білої тільняшки /том №2, а.к.п. 182 183/, які відповідно до квитанції передані на відповідальне зберігання до камери збереження речових доказів Веселинівської станції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області повернути їх власнику обвинуваченому ОСОБА_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Речові докази за кримінальним провадженням: пару капців коричневого кольору, футболку, шорти /том №2, а.к.п.181/, які відповідно до квитанції передані на відповідальне зберігання до камери збереження речових доказів Веселинівської станції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області повернути їх власнику ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалу слідчого судді Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23 вересня 2020 року про накладення арешту на майно /єдиний унікальний номер судової справи №472/988/20, провадження №1-кс/472/177/20/ скасувати. /том №2, а.к.п. 111 113/.

Судові витрати, які документально підтверджені в судовому засіданні, на загальну суму 17877 /сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім/ гривень 02 копійки за проведення судової біологічної молекулярно генетичної експертизи №1085 від 09 листопада 2020 року /том №2, а.к.п. 131/ та комплексної судової дактилоскопічної, біологічної молекулярно генетичної експертизи №1075 від 23 листопада 2020 року /том №2, а.к.п. 147/ - стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави в особі Миколаївського ГУК/тг Вознесенськ, розрахунковий рахунок: UA0014446, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України /ЕАП/, код класифікації доходів бюджету: 21081100, найменування інші санкції.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1