Кримінальне провадження №629/897/20
Номер провадження 1-кп/629/103/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Лозова Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
-11.10.2019 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч 1 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України,
у с т а н о в и в:
01.01.2020 року, близько 04:50 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи на майданчику біля «Новорічної ялинки» поруч з Будинком культури «ЛКМЗ» неподалік мікрорайону № 4 в м. Лозова Харківської області, побачивши, що між його дружиною ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_5 відбувається сварка, діючи на ґрунті раптово виниклої неприязні, з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому один удар кулаком правої руки в ліву нижню частину обличчя, чим спричинив ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/17-ЛЗ/39 від 18.02.2020 року травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в області правого суглобового відростка та у ділянці 34,33 зубів зі зміщенням відламків, який відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як таке, що не є небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалося загрозливими для життя явищами, а спричинило тривалий розлад здоров`я.
Крім того, досудовим слідством згідно первинного обвинувального акту ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, а саме, що 01.01.2020, близько 04:50, ОСОБА_6 перебував на відкритій ділянці місцевості - майданчику біля «Ялинки», поряд БК «ЛКМЗ», неподалік м- н 4 в м. Лозова, де, маючи непогашену і не зняту в законному порядку судимість, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, вирішив повторно вчинити хуліганство. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, у зв`язку з раптово виниклим умислом, безпричинно наніс раніше незнайомому йому ОСОБА_5 , який також перебував біля «Ялинки», удар правою рукою в ліву нижню частину обличчя. В результаті вищевказаних умисних, хуліганських дій ОСОБА_6 , що тривали близько 2 хвилин, потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді, згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/17-ЛЗ/39 від 18.02.2020, - травматичного двобічного перелому нижньої щелепи в області правого суглобового відростка та у ділянці 34,33 зубів зі зміщенням відламків, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.
В подальшому прокурором в судовому засіданні було змінено обвинувачення ОСОБА_6 і виключено ч. 3 ст. 296 КК України, а в частині 1 ст. 122 КК України обвинувачення було пред`явлено.

Потерпілим ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримано попереднє обвинувачення відносно ОСОБА_6 про кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України.
У відповідності до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України, винним себе не визнав в повному обсязі, та пояснив, що 01.01.2020 приблизно о 03:00 год, він разом з дружиною ОСОБА_8 прийшов на площу біля новорічної ялинки в м. Лозова, де зустрів знайомого ОСОБА_9 з дружиною ОСОБА_10 та ще декількох людей. Він з хлопцями стояли розмовляли про своє, а дівчата неподалік від них на відстані 5-7 метрів стояли спілкувалися про своє. Через деякий час, коли вони збиралися йти по домівках, він обернувся, та побачив, як потерпілий ОСОБА_5 узяв його дружину за капюшон та потягнув, він чого дружина впала на землю. Тоді він підбіг до дружини, і відштовхнув потерпілого від неї, а саме, схопив своєю правою рукою за капюшон потерпілого з лівої сторони. Потерпілий не впав, свідомість не втрачав. До потерпілого підбіглі його друзі та забрали його. Потерпілий вів себе агресивно, висловлювався нецензурною лайкою, був одягнутий в штани та кофту-балахон, без верхнього одягу. Обвинувачений підняв дружину з землі, вони разом пішли додому. Потім, зі слів дружини, йому стало відомо, що перед цими подіями потерпілий підходив до дівчат декілька разів та намагався познайомитися, на що його дружина попрохала потерпілого відійти від них, та повідомила, що в неї та інших дівчат є чоловіки. 01.01.2020 увечері йому надійшов телефонний дзвінок з поліції, та його було запрошено до відділку для допиту. Зі слів керівника поліції йому стало відомо про те, що до поліції була написана заява про те, що він когось побив. В подальшому він телефонував матері потерпілого для того, щоб з`ясувати, що сталося, по людські допомогти, в розмові з матір`ю потерпілого він вжив вислів «дав ляща», маючи на увазі, що він відштовхнув потерпілого від дружини, допускає, що міг зачепити його кулаком, однак наміру завдавати потерпілому будь-якої шкоди не мав, цілеспрямованого удару йому не наносив, він хотів захистити дружину. Цивільний позов не визнав.

Прокурор просив визнати ОСОБА_6 винуватим за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком суду від 11.10.2019 року у виді 1 року позбавлення волі та остаточно призначити до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, вина останнього в повному обсязі підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів:
- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , згідно яких 01.01.2020 року, близько 04:50 год., він разом зі своїм товаришем ОСОБА_11 прийшли на новорічну ялинку на площу перед міським палацом культури в м. Лозова. Перебуваючи на площі, до нього підійшла раніше незнайома йому ОСОБА_8 , яка почала на нього сваритися, він почав з`ясовувати причину такої поведінки. Після цього, до нього підійшов ОСОБА_6 та наніс йому один удар правою рукою у щелепу з лівої сторони, у нього почалася кровотеча з рота. В подальшому він звернувся до лікаря-травматолога у м. Лозова, в лікарню у м. Харків, де його прооперували.

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , згідно яких 01.01.2020 року вночі він разом з ОСОБА_5 прийшли на новорічну ялинку на площу перед міським палацом культури в м. Лозова. Будучи на площі, до них підійшла раніше незнайома їм ОСОБА_8 , яка почала висувати претензії ОСОБА_5 , почалась потасовка. Потім він побачив боковим зором, що ОСОБА_5 був нанесений удар, і біля ОСОБА_5 знаходився обвинувачений ОСОБА_6 , у ОСОБА_5 текла кров з ротової порожнини. Після цього, він разом з ОСОБА_5 пішли до нього додому.

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , згідно яких 01.01.2020 року приблизно о 04:30 год, він разом з ОСОБА_13 прийшов на новорічну ялинку на площу перед міським палацом культури в м. Лозова, та побачив, як потерпілий ОСОБА_5 , який є його знайомим, разом з обвинуваченим ОСОБА_14 , якого він не знав, з`ясовують відносини. Він бачив як ОСОБА_6 штовхнув ОСОБА_5 рукою в плече. Для запобігання конфлікту він почав розмовляти з ОСОБА_5 та відводити його в сторону. В цей час до них підійшов ОСОБА_6 та наніс ОСОБА_5 кулаком удар в щелепу. Після цього у ОСОБА_5 почалася кровотеча з рота. Після цього, ОСОБА_5 сказав, що йому здається, що йому вибили зуб, а свідок зазирнув ОСОБА_5 у рота, де вся порожнина була у крові, всі зуби були на місці. Потім вони розійшлися.

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , згідно яких 01.01.2020 року вночі він разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та іншим чоловіком знаходилися біля новорічної ялинки на площі біля міського палацу культури в м. Лозова. В ході перебування на площі він почув якийсь шум та жіночий голос, який викликнув ім`я ОСОБА_15 . Тоді він та інші обернулися. Він побачив приблизно на відстані семи метрів від них людей та серед них ОСОБА_8 , яка лежала на землі та біля неї знаходилися якісь чоловіки. ОСОБА_6 побіг до дружини, яка указала на чоловіка. Він бачив, як ОСОБА_6 замахнувся та долонею своєї руки наніс ОСОБА_5 удар в область голови. Будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого він не бачив. Після цього вони розійшлися по домівках.

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 , згідно яких 01.01.2020 року вночі вона з її чоловіком ОСОБА_6 прийшли на ялинку біля міського палацу культури в м. Лозова, де зустріли своїх знайомих ОСОБА_9 з дружиною та ще декількох людей. Вони разом стояли спілкувалися, на сцені був новорічний концерт. Коли новорічний концерт закінчився, вона разом з дружиною ОСОБА_9 відійшли від чоловічої компанії та стали спілкуватися окремо від чоловіків, познайомилися ще з іншою дівчиною. Через деякий час до них підійшов потерпілий ОСОБА_5 , який хотів з ними познайомитися. Вони йому пояснили, що знаходяться разом з чоловіками, та попросили відійти від них, але він не відреагував. Потім вона відсторонила потерпілого рукою, а він в свою чергу схопив її за капюшон та потягнув, від чого вона впала на землю. Розмова з потерпілим відбувалася голосно, що почув її чоловік, та побачив те, що вона лежала на землі. Тоді її чоловік ОСОБА_6 підбіг до неї, підняв з землі, долонею руки відштовхнув потерпілого від себе, доторкнувшись до шиї або щелепи потерпілого. Потім потерпілий вибачився перед нею, вони розійшлися по домівках.

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , згідно яких 01.01.2020 року близько 05:00 год. їй зателефонував її син ОСОБА_5 , та вказав про те, що йому наніс удар незнайомий чоловік. Вона приїхала за адресою, яку повідомив син. Побачивши сина, їй здалося що у нього була розбита від удару лише губа, і тому вони відразу до лікарні та поліції не звернулися, але потім почала з`являтися припухлість, і 02.02.2020 року вона побачила, що вся нижня щелепа сина зрушена в бік, тоді вони поїхали до лікарні. 03.01.2020 року її сину було проведено операцію у м. Харків. Під час проведення операції, їй зателефонував обвинувачений, повідомив про те, що його звати ОСОБА_15 , що він наніс удар її сину, та запропонував допомогу.

-заявою ОСОБА_5 про повідомлення про кримінальне правопорушення у зв`язку з нанесенням йому 01.01.2020 року близько 04:50 год. тілесних ушкоджень поблизу новорічної ялинки на площі біля будинку культури /том 1 а.с.35/;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14.02.2020 року з диском DVD-R за участю потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до якого ОСОБА_5 на місці події, на відкритій місцевості біля палацу культури ЛКМЗ в м. Лозова Харківської області, розказав та показав про обставини нанесення ОСОБА_6 йому тілесного ушкодження /том 1 а.с. 168-171/.

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2020 року з додатком до протоколу, в якому зазначено чотири фотокартки різних чоловіків, де ОСОБА_5 впізнав чоловіка, який 01.01.2020 року спричинив йому тілесні ушкодження та який зображений на фото під номером № 3. В протоколі про пред`явлення особи для впізнання на фото № 3 зображений ОСОБА_6 . На фото № 1,2,4 зображено сторонніх осіб /том 1 а.с.172-174/;

-висновком експерта № 12-14/39-ЛЗ/20 від 18.02.2020 року, згідно якого у ОСОБА_5 мав місце травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в області правого суглобового відростка та у ділянці 34,33 зубів зі зміщенням відламків. Вищевказане тілесне ушкодження могло утворитися в строк і за обставин, вказаних потерпілим. За ступенем тяжкості - це середнього ступеня тяжкості тілесне ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для зростання перелому необхідно більш як 21 день, згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. Маловірогідне утворення вказаного тілесного ушкодження в результаті падіння з висоти зростання на будь-яку виступаючу поверхню з наданням тілу прискорення чи без такого. Вищевказане тілесне ушкодження могло утворитися від дії тупого твердого предмету, що не відобразив в ушкодженні своїх індивідуальних особливостей, якими могли бути і руки людини. Потерпілому була нанесена одна травматична дія тупим твердим предметом. Покази надані потерпілим ОСОБА_5 під час проведення слідчої дії за його участю від 14.02.2020р. в цілому не суперечать об`єктивним судово- медичним даним в частині локалізації, способу спричинення та механізму утворення у потерпілого ОСОБА_5 , тілесного ушкодження /том 1 а.с. 176-177/.
-протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2020 року та диском DVD-R за участю свідка ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_11 на місці події на відкритій місцевості біля палацу культури ЛКМЗ в м. Лозова Харківської області, розказав та показав про обставини нанесення ОСОБА_6 тілесного ушкодження ОСОБА_5 /том 1 а.с. 178-180/.
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2020 року з додатком до протоколу, в якому зазначено чотири фотокартки різних чоловіків, де ОСОБА_11 впізнав чоловіка, який 01.01.2020 року спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_5 та який зображений на фото під номером № 4. В протоколі про пред`явлення особи для впізнання на фото № 4 зображений ОСОБА_6 . На фото № 1,2,3 зображено сторонніх осіб /том 1 а.с.181-183/;

-висновком експерта № 12-14/40-ЛЗ/20 від 18.02.2020 року, згідно якого надані свідком ОСОБА_11 покази під час проведення слідчої дії за його участю від 13.02.2020 року в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним в частині локалізації, способу спричинення та механізму утворення у потерпілого ОСОБА_5 тілесного ушкодження /том 1 а.с. 185/.

Щодо диску DVD-R з записом телефонної розмови між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 від 03.01.2020 року тривалістю 01 хвилина 56 секунд, в ході якої ОСОБА_6 повідомив про те, що він наніс тілесні ушкодження ОСОБА_5 та пропонував матеріальну допомогу /том 1 а.с. 187/, які сторона захисту просила визнати недопустимим доказом, то суд зазначає, що не визнає даний доказ допустимим, оскільки він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, запис є втручанням у приватне спілкування особи, проведений без дозволу слідчого судді, в ході досудового розслідування, судового розгляду не було доведено автентичності голосу обвинуваченого, доказ, поданий потерпілим та підтриманий стороною обвинувачення, сторона захисту у відповідності до ч. 2 ст. 88 КПК України не погодилася визнати допустимим.

Аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України повністю доведена, є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» (ст. 17 КПК України). Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Поширеною в юридичній літературі є позиція, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматись від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» не виключає будь-який сумнів взагалі, оскільки завжди можна припустити можливість існування навіть дуже маловірогідних обставин чи їх збігів. Проте, цей стандарт доказування означає, що особу необхідно виправдати не при наявності будь-якої «тіні» сумнівів, а при наявності лише «розумного сумніву». При цьому розумним є сумнів, який має під собою причину та здоровий глузд і випливає зі справедливого та розумного розгляду всіх доказів у справі або з відсутності доказів у справі. Цей сумнів не є ні смутним, ні гіпотетичним чи уявним або надуманим. А саме таким, який ґрунтується на конкретних обставинах або інших вагомих причинах, які б змусили розумну людину вагатися вдатися до певних дій у питаннях, що мають значення для неї.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності в їх сукупності вважає їх достатніми для прийняття відповідного рішення по справі.
Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст.86 КПК України).
Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких наданих Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Об`єктом злочину, передбаченого ст.122 КК України, є здоров`я потерпілої особи.
Об`єктивною стороною вказаного злочину є діяння, наслідки у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження, причинний зв`язок між зазначеними діяннями і наслідками.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КК України умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням є умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я (понад 21 день) або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
Аналіз всіх досліджених доказів у кримінальному провадженні підтверджує наявність об`єктивної сторони злочину за ч. 1 ст. 122 КК України, вчиненого обвинуваченим, що характеризується умисним діянням обвинуваченого, а саме, спричиненням тілесного ушкодження потерпілому, та наслідками, що настали відповідно до спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому, а також причинним зв`язком між вказаними протиправними діяннями обвинуваченого та наслідками, що настали від них, з урахуванням місця, часу, способу, мотиву, обстановки спричинення умисних тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Суб`єктивна сторона злочину відображає процеси, які відбуваються у свідомості особи в зв`язку з вчиненням нею злочину і свідчать про спрямування її волі та про її ставлення до суспільно небезпечного діяння та його наслідків.
Суд вважає, що обвинувачений умисно вчинив інкримінований злочин за ч. 1 ст. 122 КК України, а не внаслідок необхідної оборони, необхідності захисту дружини. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків, тому обвинувачений свої дії розумів та повинен був розуміти в момент вчинення злочину відносно потерпілого, а саме нанесення удару кулаком правої руки в обличчя потерпілого, що від них настануть виявлені тілесні ушкодження.
Усвідомлення обвинуваченим суспільно небезпечного характеру своїх дій означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки злочину, значущість об`єкта посягання, яким є здоров`я потерпілого, характеру діяння, місця, часу, мотиву, способу їх вчинення, а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Коли обвинувачений наносив удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого, він мав при цьому можливість для вирішення сварки між потерпілим та його дружиною залучити правоохоронні органи, відмовитися від нанесення удару потерпілому, розумів та повинен був розуміти, що від його дії у потерпілого настануть тілесні ушкодження. Заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілому явно не відповідало обстановці, що склалася, та не є таким, що відповідає зазначеній обвинуваченим ситуації про застосування цього виду захисту його дружини, тобто не потребувало такого діяння з боку обвинуваченого.
Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 122 КК України не спростовує вищезазначений висновок суду, а є, версією, реалізація якої спрямована на уникнення відповідальності за вчинене обвинуваченим протиправне діяння, тому суд розцінює її як спосіб захисту обвинуваченого.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ґрунтується, зокрема, на показаннях обвинуваченого та потерпілого щодо обставин конфлікту та дій обох сторін у ньому, які суд бере до уваги в тій частині, що узгоджується з показами свідків, з доказами у справі. Доведеність винуватості обвинуваченого підтверджується приведеними вище показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , в тому числі в частині викладення обставин взаємодії між потерпілим та ОСОБА_8 , яка перебувала перебігу подій між обвинуваченим та потерпілим. Висновками судово-медичної експертизи щодо локалізації та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень було встановлено, що у ОСОБА_5 мав місце травматичний двобічний перелом нижньої щелепи в області правого суглобового відростка та у ділянці 34,33 зубів зі зміщенням відламків, за ступенем тяжкості це середній ступінь тяжкості тілесного ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я, так як для зростання перелому необхідно більш як 21 день, згідно пункту 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.,
Щодо посилань потерпілого на те, що обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння, то у відповідності до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, і згідно обвинувального акта такі обставини в ньому відсутні.

При цьому суд звертає увагу на те, що вважає доведеним та підтвердженим сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів спричинення умисного середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому було зумовлено особистою неприязню, яка виникла раптово у відповідь на те, що обвинувачений побачив, що між його дружиною ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_5 відбувається сварка, неприязнь ОСОБА_6 відносилася до певної особи, а саме до ОСОБА_5 , та була пов`язана з інцидентом, який стався між останнім та його дружиною ОСОБА_8 , а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм поведінки

Що стосується підтриманого потерпілим ОСОБА_5 в судовому засіданні попереднього обвинувачення відносно ОСОБА_6 про кваліфікацію його дій і за ч. 3 ст. 296 КК України, то вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши та оцінивши в сукупності надані ними докази, суд дійшов висновку про виправдання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 296 КК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України з огляду на таке.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.19 у справі № 288/1158/16-к, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК України визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
Для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
Відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених судом доказів, зокрема показань потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_5 на ґрунті конфлікту, який виник між дружиною обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .
Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_5 , яка виникла раптово через сварку з дружиною обвинуваченого, прагненням помститися йому, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Дії ОСОБА_6 були зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали за ч. 1 ст. 122 КК України.
Зазначене дає підстави для висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 у звязку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України.
При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 КК України суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення кримінального правопорушення наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, має середню освіту, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває /том 1 а.с. 192-200/
Згідно досудової доповіді ризик вчинення повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у т.ч. для окремих осіб, оцінюються як високі, виконання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів. /том 1 а.с. 104-107/.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який являється одруженим, має на утриманні малолітню дитину, не працює, раніше судимий, належних висновків для себе не зробив, протягом іспитового строку знов вчинив новий злочин, враховуючи досудову доповідь
органу пробації, згідно з якою ризик вчинення повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у т.ч. для окремих осіб, оцінюються як високі, суд дійшов висновку про те, що його подальше перевиховання та попередження скоєння ним нових злочинів можливе тільки в умовах реального відбування покарання та призначає йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України. Приймаючи до уваги, що даний злочин обвинуваченим вчинений після постановлення вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.10.2019 року, однак до повного відбуття покарання, суд за правилами ст. 71 КК України частково приєднує до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком суду від 11.10.2019 року.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 відсутність обставин, що пом`якшують, та обтяжують покарання, досудової доповіді органу пробації, обставин вчинення кримінального правопорушення і ставлення обвинуваченого до вчиненого, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за умисні злочини, належних висновків для себе не зробив, протягом іспитового строку знов вчинив новий злочин, діяв умисно, суд доходить висновку, про необхідність обрати у відношенні обвинуваченого міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взявши під варту із залу суду. Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту фактичного затримання.
Потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Способи відшкодування моральної шкоди передбачені ч. 1 ст. 1168 ЦК України, виходячи з яких, вона може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

При таких обставинах суд доходить висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка відповідно до вимог ч. 3 ст.23 ЦК України, повинна бути відшкодована одноразово грішми.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд враховує, що потерпілій, у відношенні якого безпосередньо було вчинено кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_6 , завдано моральної шкоди, пов`язаної з перенесенням стресової ситуації, фізичного болю, ушкодженням здоров`я, отриманням середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, необхідністю лікування, з душевними стражданнями.

При цьому, розмір грошового відшкодування потерпілого в розмірі 100 000 гривень, суд знаходить завищеним, а справедливим і відповідним обставинам справи і матеріальним можливостям винного суд вважає розмір 50 000 гривень.

Витрати на залучення експерта в справі відсутні.
Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 331, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на ДВА роки.
Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.10.2019 року у виді ОДНОГО року позбавлення волі, остаточно призначивши покарання у вигляді ПОЗБАВЛЕННЯ ВОЛІ на строк ТРИ роки.
Обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - до вступу вироку по даній справі у законну силу, взявши під варту з зали суду. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту його фактичного затримання.

ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 296 КК України, яка була підтримана потерпілим ОСОБА_5 , виправдати із-за недоведеності вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 296 КК України.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 50 000 /п`ятдесят тисяч/ гривень.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляція на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області.

Суддя: ОСОБА_1