ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1086/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15 - ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 стосовно ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Харкова, із середньою освітою, судиму вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 28.02.2020р. за ч.1 ст. 311 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., яка має малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт строком 80 годин .
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, за цим вироком та за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 р., остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт строком 80 годин та штрафу в сумі 850 грн.
У відповідності до ч.3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу постановлено виконувати самостійно.

Вказаним вироком встановлено, що 02.02.2020 приблизно о 18:50 год, ОСОБА_9 , знаходячись в приміщенні магазину «OSTIN», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 7, маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та суспільно-небезпечний характер своїх дій, у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, взяла торгівельного стелажу магазину, належне TOB «OSTIN» майно, а саме: Джемпер жіночий, марки ОСТІН код товару LK1W31, в кількості 1 шт., вартістю 749,17 грн., та спідницю трикотажну жіночу, марки ОСТІН, код товару LT5V46, вартістю 915,00 грн., які сховала в пакет, який заздалегідь взяла із собою.
Після чого ОСОБА_9 , не маючи наміру сплачувати кошти за вказаний товар, пройшла повз касову зону та перетнула лінію антикрадіжних воріт, маючи умисел розпорядитися ним в подальшому на власний розсуд.
Однак, довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_9 не змогла з причин, незалежних від її волі, так як була затримана з викраденим майном працівником магазину після перетину антикрадіжних воріт.
Своїми умисними діями ОСОБА_9 могла спричинити матеріальну шкоду TOB «OSTIN» на загальну суму 915,00 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 року стосовно ОСОБА_9 , у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню - ч. 4 ст. 70 КК України. Вважати ОСОБА_9 засудженою за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 80 годин. На підставі ст. 72 КК України, вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 року, яким ОСОБА_9 засудженою за ч.1 ст. 311 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн., виконувати самостійно.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимог, прокурор зазначає, що оскільки ОСОБА_9 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України 02.02.2020 року, тобто до постановлення попереднього вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 року, а відповідно до вимог ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно, в даному випадку застосування ч. 4 ст. 70 КК України є зайвою.
Заслухавши доповідь судді; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 ; думку захисника ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, за сукупністю злочинів. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Згідно вимог ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.10.2020 року ОСОБА_9 засуджено за злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, який було вчинено 02.02.2020 року, тобто до постановлення вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 28.02.2020 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.1 ст.311 КК України до покарання у виді штрафу.
Згідно роз`яснень, які містяться в абзаці четвертому п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст. 72 КК. Коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.
За змістом цих роз`яснень, у разі призначення основних покарань різних видів, які не підлягають заміні, суд, не зважаючи на це, має застосувати вимоги ст.70 КК України і визначити остаточне покарання у виді сукупності цих покарань, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів й за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного виконання цих покарань. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у справах №756/2336/17-к від 03 квітня 2019 року та № 577/4735/18 від 27 листопада 2019 року.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченій ОСОБА_9 остаточне покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є безпідставними.
З огляду на наведене підстави для зміни вироку суду щодо ОСОБА_9 відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді