Єдиний унікальний номер: 379/443/21
Провадження № 1-кп/379/75/21
УХВАЛА

23 липня 2021 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні № 0000603, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2021,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Біла Церква Київської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не військовозобов`язаного, з базовою загальною середньою освітою, раніше судимого:

- 04.10.2010 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільненого з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 24.04.2012 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільненого з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

- 29.11.2012 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 198 КК України до арешту строком 4 місяці. Звільнений 08.05.2013 року з Березанської ВК № 95 Київської області по відбуттю строку покарання;

- 26.11.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- 24.06.2020 відносно якого направлено обвинувальний акт до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України;

- 26.11.2020 відносно якого направлено обвинувальний акт до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 162 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Таращанським районним судом Київської області проводиться судовий розгляд кримінального провадження № 0000603, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 03 червня 2021 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, дія якого закінчується 01 серпня 2021 року.

Завершити розгляд кримінального провадження до вказаного строку не надається можливим із поважних причин, оскільки в судове засідання не прибули і судом не допитані ряд свідків, не досліджено письмові докази, не допитано обвинуваченого відповідно до встановленого судом порядку.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки наразі продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, водночас, у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області розглядається кримінальне провадження №0003229 від 24.09.2020 за обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 121 КК України; незаконно впливати на свідка та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, не має офіційних джерел доходів, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Потерпіла та її представник клопотання прокурора підтримали і просили його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та зазначив, що вказані прокурором ризики необґрунтовані.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного та зазначив, що обвинувачений не вчиняв жодних дій, що б вказували на можливість застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наведені прокурором ризики є припущеннями, просив застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід.

При вирішенні клопотання суд виходить із наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у Кодексі передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ст.ст.131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, переховувати або спотворювати будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч.1, 2 ст.194 КПК України).

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Суд зазначає і враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років, офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, не обтяжений сімейними обов`язками. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням фізичного насильства, наслідком чого є смерть потерпілого. Крім цього, на даний час Білоцерківським міськрайонним судом Київської області розглядається кримінальне провадження № 0003229 від 24.09.2020 та кримінальне провадження № 0002173 від 30.05.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.121, ч.3 ст.185 КК України. Вказане дає підстави вважати, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , по справам, які вже розглядаються Білоцерківським міськрайонним судом, та тяжкість покарання по даній справі може стати причиною ухилення останнього від явки до суду. Суд враховує те, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавленні волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого ОСОБА_4 до втечі.

Так, у пункті 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Суд, також, вважає доведеним наведений у клопотанні ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 з метою ухилення від подальшого покарання чи створення об`єктивної картини може впливати на свідків даного кримінального правопорушення, котрі є добре йому знайомими, та, водночас, є безпосередніми очевидцями вчинення даного кримінального правопорушення, які ще не допитані судом. Обвинуваченому відоме їхнє місце проживання, а тому існує реальний ризик того, що він може примусити свідків умовлянням, підкупом чи погрозами змінити показання. В цьому аспекті судом враховується фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насилля. Пересічний громадянин, такий як свідок чи потерпілий, приймаючи участь у кримінальному провадженні, має бути захищеним, та з усвідомленням своєї безпеки перед обвинуваченим, надати показання суду.

Крім того, на переконання суду, існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки останній вчиняв кримінальні правопорушення неодноразово, за які був визнаний винуватим вироками Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2010, 24.04.2012, 29.11.2012, 26.11.2014. Крім того, наразі щодо ОСОБА_4 направлено на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області два обвинувальних акти: 24.06.2020 та 26.11.2020, за якими він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 162 КК України.

Судом враховується відповідно до положень статті 178 КПК України вагомість доказів про вчинене кримінальне правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема те, що він зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 , водночас, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має; те, що він ніде не працює, не навчається, раніше неодноразово судимий, останнього разу 26.11.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 6 років позбавлення волі.

Доводи сторони захисту не спростовують вищенаведеного.

З огляду на це, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, у тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

На підставі п.п.1,2 ч.4 ст. 184 КПК України суд вважає за доцільне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 ..

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 314-316, 331, 371, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 - обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000603 від 05.04.2021 за ч. 2 ст. 121 КК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - до 20 вересня 2021 року включно - та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд протягом семи днів з моменту проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 23.07.2021.

Головуючий суддя Таращанського районного суду Київської області ОСОБА_1