Київський апеляційний суд
Категорія: ст.ст. 290, 309 КПК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року,
особи, яка подала скаргу, ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування прийнятого рішення, слідчий суддя зазначив, що на день розгляду скарги ОСОБА_6 слідчому судді будь-яких достовірних доказів щодо його безпосереднього звернення до Державного бюро розслідувань із заявою про кримінальне правопорушення від 10 травня 2020 року, зокрема, документів, які б підтверджували отримання такої заяви у будь-який спосіб уповноваженою особою Держаного бюро розслідувань надано не було, у зв`язку з чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, прийшов до висновку, що така заява ОСОБА_6 до суб`єкта оскарження не надходила, що, в свою чергу, свідчить про відсутність оскаржуваної бездіяльності.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати в.о.директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_7 внести його заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 367 КК України стосовно ОСОБА_8 , визнати його- ОСОБА_6 потерпілим, якому вказаним злочином спричинена моральна та майнова шкода.
ОСОБА_6 зазначає, що судами всіх інстанцій йому було відмовлено у перегляді ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року за нововиявленими обставинами, а тому, зважаючи на прийняте Рішення Конституційного Суду № 4-р(ІІ)2020 від 17 червня 2020 року, яким положення ч. 3 ст. 307 КПК України визнані такими, що не відповідають Конституції України, він, користуючись своїм правом, наразі оскаржує ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року.
Одночасно, ОСОБА_6 , з урахуванням вищевикладених обставин, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. При цьому згідно з положеннями ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України, забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано §2 Глави 26 КПК України.
Приписами ст. 309 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 оскаржується ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії.
При цьому, згідно ст. 309 КПК України, станом на день ухвалення судового рішення, зазначена ухвала оскарженню не підлягала.
Так, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 307 КПК України, які були чинними на момент розгляду скарги ОСОБА_6 , ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не могли бути оскаржені в апеляційному порядку, окрім ухвал про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених п. 9-1 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній в рішенні Великої палати Верховного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19, Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020, визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення положення ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.
Верховний Суд вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічне положення міститься у ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-УІІІ «Про Конституційний Суд України». Окрім цього у ст. 97 цього Закону визначено, що Конституційний Суд України у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.
Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.
Таким чином, аналіз норм розділу XII Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-УІІІ «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.
Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.
У тексті рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р(ІІ)/2020 відсутні положення, які б дозволили зробити висновок про його поширення на правовідносини, які припинилися на момент його ухвалення.
На день прийняття рішення місцевим судом, норма ч. 3 ст. 307 КПК щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, не була визнана неконституційною.
Водночас, відповідно до ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Тобто, раніше чинний закон перестає застосовуватися у кримінальному провадженні після набрання чинності новим законом. На відміну від кримінального (матеріального) закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження.

Відтак, ОСОБА_6 оскаржує ухвалу слідчого судді, що була постановлена 15 червня 2020 року, тобто до ухвалення Рішення Конституційним Судом України 17 червня 2020 року, вказані у ньому положення щодо застосування норм закону в даному випадку застосуванню не підлягають.

Наведене дає підстави стверджувати те, що апеляційна скарга подана на рішення, яке не підлягає оскарженню у апеляційному порядку, що унеможливлює розгляд даної скарги судом апеляційної інстанції.

Нормами чинного кримінального процесуального закону України, зокрема, ч. 4 ст. 399 КПК України передбачена можливість судді-доповідача відмовити у відкритті провадження в тому разі, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, при цьому, на вирішення апеляційної скарги по даній категорії проваджень законодавцем визначено 72 години. Проте, протягом вказаного часу, витребувані з Шевченківського районного суду м. Києва матеріали судового провадження до суду апеляційної інстанції не надійшли, в зв`язку, з метою дотримання строків розгляду даної категорії провадження, було призначене судове засідання.

При цьому, питання про те, яке рішення в такій ситуації має постановити колегія суддів за наслідками обговорення питання про можливість розгляду апеляційної скарги, чинними нормами КПК України не передбачено.

Згідно висновків, викладених в Постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа № 755/10061/18), та в Ухвалі об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року (справа № 569/17036/118), зазначено, що рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження та про повернення скарги можуть бути ухвалені на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а у випадку встановлення вже в ході розгляду провадження в апеляційному порядку того, що скаргу подано на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, апеляційне провадження, підлягає закриттю.

Тож, враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, які, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року є обов`язковими для застосування, колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії.

Керуючись ст. 405 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛ А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Державного бюро розслідувань, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4