Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/7582/21
Провадження № 1-кс/644/1005/21
У Х В А Л А
17 серпня 2021 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянув клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна,
у с т а н о в и в :
Прокурор подав клопотання про накладення арешту на майно, а саме: нежитлові підвальні приміщення житлового будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), власником яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з метою проведення подальшого досудового розслідування, збереження речових доказів, запобіганню відчуження та пошкодження зазначеного вище об`єкту нерухомого майна з забороною проведення будь-яких реєстраційних дій, щодо зазначеного нерухомого майна, у т.ч. відчуження, розпорядження та користування даним нерухомим майном.
Клопотання вмотивовано тим, що у провадженні СВ ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0000108 від 30.07.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 3652 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що 26.04.2017 державним реєстратором Чугуївської міської ради Харківської області ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі Реєстр) прийнято рішення про відкриття розділу з реєстрації об`єкту нерухомого майна (нежитлове приміщення, що розташоване в підвальних приміщеннях житлового будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 ), якому присвоєно реєстраційний номер 101 та зареєстровано право власності на вказаний об`єкт нерухомості за ОСОБА_6 . При цьому, підставою для реєстрації за останнім права власності на вищезазначене приміщення державним реєстратором ОСОБА_5 вказано лише інформаційну довідку ТОВ «АКТУАЛЬ» від 03.04.2017 № 115/04/2017. 28.11.2017 на підставі договору дарування №3114 від 28.11.2017, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , право власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 . Відповідно до інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі Реєстр), нежитлові приміщення - підвальні приміщення житлового будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають у власності ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.
Так, п. 40 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, передбачено, що відомості невід`ємної архівної складової частини Державного реєстру прав використовуються державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав для встановлення наявності (відсутності) записів про державну реєстрацію прав.
Відповідно до п. 53 Порядку для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію якого проведено до 01.01.2013 відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, використовуються відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали бюро технічної інвентаризації).
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Зі змісту ч. 1 ст. 18 Закону вбачається, що після отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви про державну реєстрацію прав в базі даних заяв (п. 1) прийняттю рішення про державну реєстрацію прав (п. 5) передує перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів, автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для, зокрема, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень (п. 4).
Під час проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно державним реєстратором Чугуївської міської ради Харківської області ОСОБА_5 не вжито жодних заходів (письмовий запит з метою отримання більш детальної інформації, яка міститься в паперових носіях - реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації тощо) для встановлення законного власника підвальних приміщень 1-12 в будинку АДРЕСА_2 та достовірності поданих документів, хоча в інвентаризаційній справі щодо відповідного житлового будинку, як встановлено в ході досудового розслідування, будь-які відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 відсутні, та встановлено, що вищезазначений житловий будинок в цілому належав до комунальної власності.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону передбачено, що заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою є підставою для відмови в державній реєстрації прав. Пунктом 5 ч. 1 ст. 24 Закону передбачено, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації прав.
Прокурор зазначив, що враховуючи викладене, у органу досудового розслідування наявні обґрунтовані підстави вважати, що в діях достовірно невстановлених осіб вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 3652 КК України.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п.4 ст.170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майно можуть бути застосовані лише у випадках коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Прокурор вказала, що з метою забезпечення недопущення наступного продажу та зміни власника спірного нерухомого майна, яке набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а саме нежитлові приміщення - підвальні приміщення житлового будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту закінчення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, необхідно накласти арешт на вказане нерухоме майно.
Враховуючи положення ч.1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнала на своїй території юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Зазначене положення кореспондується із ч. 1 ст. 9 Конституції України, відповідно до якої чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а також ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» щодо визнання Конвенції та практики ЄСПЛ джерелом права.
Разом з цим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Патріліс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ЕСНR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
Відповідно ч.2 ст.172 ЦПК клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Прокурор зазначив, що просить розглядати клопотання без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Зважаючи на те, що з метою проведення подальшого досудового розслідування, збереження речових доказів, позбавлення права на відчуження та пошкодження нежитлових приміщень - підвальні приміщення житлового будинку літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Греківська, 9, приміщення 1-12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), які є об`єктом кримінально протиправних дій, суд доходить висновку, що є підстави для накладення арешту на зазначене майно в тому числі і з метою позбавлення права на відчуження та пошкодження нежитлових приміщень - підвальні приміщення житлового будинку літ. «А-2» за адресою: м. Харків, вул. Греківська, 9, приміщення 1-12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), які є об`єктом кримінально протиправних дій.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на нежитлові приміщення - підвальні приміщення житлового будинку літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), власником яких є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з метою проведення подальшого досудового розслідування, збереження речових доказів, запобіганню відчуження та пошкодження зазначеного вище об`єкту нерухомого майна. з забороною проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зазначеного нерухомого майна, у т.ч. відчуження, розпорядження та користування даним нерухомим майном.
Проводити розгляд клопотання прокурора про арешт майна, без повідомлення власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Ухвала в частині накладення арешту на майно може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1