ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/449/21 Справа № 695/276/16-к Категорія: ч.2 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засіданняОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участі: прокурора обвинуваченого захисника потерпілого представника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000809 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бубнівська Слобідка Золотоніського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого директором ТОВ СМГ «Національний союз мисливців», інвадіда ІІІ групи, раніше не судимого,
засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700,00 грн.
Звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати за проведення експертизи у розмірі 3416 грн. 88 коп. та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. 00 коп., а всього 23416 грн. 88 коп.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів ,-

в с т а н о в и л а :

За даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що ОСОБА_7 , 19 жовтня 2014 року близько 22 год. 17 хв., перебуваючи біля домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками рук в область голови обличчя та тіла останнього, в результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичного експерта № 347а/д від 24.11.2014 у виді: травми голови зі струсом головного мозку, що відноситься до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров?я, синців та забою м`яких тканин обличчя, садна та забою м`яких тканин правого ліктьового суглобу, забою грудної клітки справа, садна черевної стінки, що відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Драбівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2021 року та виправдати його, закривши кримінальне провадження, через невідповідність висновків суду та не підтвердження їх доказами, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, недоведеності обвинувачення. В задоволенні цивільного позову відмовити повністю.

Просить повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального правопорушення.

Щодо цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 , апелянт зазначає, що суд задовольняючи позов потерпілого, помилково не взяв до уваги неправомірну поведінку останнього для зменшення розміру відшкодування згідно ст.1193 ЦК України, відсутність належних та допустимих доказів обгрунтування завданої моральної шкоди та в чому саме вона виразилася, оскільки підтверджуючих доказів належного лікування та понесених витрат суду не надав, тому і з урахуванням обставин кримінального провадження й моральна шкода не підлягає стягненю.

Одночасно зазначає, що висновок експерта №210/17-23 від 11.04.2017 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, з визначенням моральної шкоди ОСОБА_9 не може бути належним доказом, оскільки побудований на методиці встановлення заподіяної моральної шкоди 14.1.04., зареєстрованої 03.03.2010 МЮУ, яка рішенням координаційної ради з проблем судової експертизи при МЮ України від 29.01.2016 була виключена з реєстру методик, що не було взято до уваги місцевим судом при винесенні вироку.

14.06.2021 на адресу Черкаського апеляційного суду надійшли заперечення потерпілого ОСОБА_9 на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2021, які зводяться до безпідставності вимог апеляційної скарги обвинуваченого, в яких він просив апеляційну скаргу відхилити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

22.06.2021 на адресу Черкаського апеляційного суду надійшли заперечення прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на дану апеляційну скаргу на вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 16.04.2021, які зводяться до безпідставності апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 та в яких він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги, прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуваний вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

За змістом ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів, вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню дотримано.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст.94 КПК України.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , заперечивши свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, зазначивши, що 9 жовтня 2014 року близько 8 год. вечора в угіддях за межами села між ним та єгерями відбувся конфлікт з ОСОБА_9 , під час якого ОСОБА_9 , будучи в нетверезому стані наніс йому декілька ударів. Після цього ОСОБА_9 сів в автомобіль та поїхав, від?їзджаючи здійснив наїзд колесом на ногу єгерю ОСОБА_12 . Він поїхав за ним, щоб ОСОБА_9 нічого не натворив на іншому посту де знаходився єгер. Від`їхавши до поста він побачив ОСОБА_9 , який розмовляв з єгерем, між ними виникла сварка, але ніхто нікого не бив. Потім ОСОБА_9 поїхав, а він хвилин через 15 запропонував ОСОБА_12 поїхати до себе додому щоб змазати йому кремом ногу, яка боліла після наїзду. На початку села він побачив, що на обочині стоїть машина ОСОБА_9 , яка поїхали за ними і почала наздоганяти впритул його машину. Під`їхав до будинку він зупинився біля гаража, ОСОБА_9 наздогнав його машиною, вийшов та підійшов до дверей його машини, він відштовхнув ОСОБА_9 , останній намагався захиститись та напав на нього, з метою уникнення цього нападу він звалив його на землю та тримав щоб він не міг рухатись, закрутивши його сорочу. Потім підбігла дочка ОСОБА_9 та просила відпустити батька, після попередження він відпустив його, уходячи ОСОБА_9 пригрозив йому помститися, пошкодив дзеркало автомобіля, після чого він наніс ОСОБА_9 удар ногою по сідницях, та побоюючись, що ОСОБА_9 може повернутися з рушницею викликав поліцію. Свою вину не визнав, оскільки захищався він нападу ОСОБА_9 та намагався його заспокоїти.

Незважаючи на зайняту ОСОБА_7 позицію щодо невизнання винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, за обставин, встановлених та наведених у вироку суду першої інстанції, вона підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності, та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями допитаного судом першої інстанції потерпілого ОСОБА_9 про те, що в день коли стався конфлікт з ОСОБА_13 він повертався на автомобілі з відпочинку, з ним були дружина, дочка та внучка. Побачивши в лісі вогнище на території заповіднику Бубнівські сосни, щоб перевірити чи не сталася там пожежа він поїхав перевірити, зупинився привітався до єгерів, як уходив до нього підійшов ОСОБА_7 та вчинив сварку, почав його проганяти, хапав за світер, але їх роз`єднали, і він сів і поїхав автомобілем додому. По дорозі ОСОБА_7 наздогнав його автомобілем та не давав йому проїхати. Доїхавши до центру села, де проживає ОСОБА_7 біля зупинки він зупинився, щоб запитати що він робить, потім хотів підійти до дверей автомобіля, бо думав що він сидить в машині, але з за машини з темряви отримав кулаком удар в скулу від ОСОБА_7 та звалив його на землю, він лежав захищався, але подальші події він чітко не пам`ятає. Піднявшись він підняв руки, показавши ОСОБА_7 що достатньо, сів в автомобіль та поїхав додому. В автомобілі вони помітили кров, вдома викликали швидку, а в ранці звернулися до лікарні. Лікар повідомив йому, що про даний випадок буде повідомлено поліцію. Під час подій він був тверезим, а ОСОБА_13 був стані алкогольного чи можливо іншого сп?яніння.

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_14 показала, що 19.10.2014 року вони з чоловіком, дочкою та внучкою поверталися з річки, їх обігнав автомобіль ОСОБА_7 та заважав їм проїхати, доїхавши до центру села, чоловік пішов запитати у ОСОБА_7 чого він так робить, ОСОБА_7 з темряви вдарив чоловіка руками по голові, збив його з ніг, поваливши на землю, та сидів на ньому поки не вийшла з автомобіля дочка і не стягнула його, просила ОСОБА_7 не чіпати батька, останній відпустив його, але вдарив ногою ОСОБА_9 як він відходив. У чоловіка було розбито лице, вдома вони телефонували в швидку, а вранці ОСОБА_9 поїхав до лікарні.

В судовому засіданні опитаний свідок ОСОБА_15 , зазначила, що в той день вона їхала з батьком, матір?ю, та своєю дитиною додому, батько вів автомобіль, їх обігнала машина Нива, і яка не давала їм проїхати, як зупинились, Нива стала за будинком, вони туди під?їхали, ОСОБА_9 вийшов і з за машини на нього налетів ОСОБА_7 та вдарив батька правою рукою в обличчя, після чого він впав, а ОСОБА_16 ставав на нього коліном і почав бити, вона вибігла з машини і почала відтягувати ОСОБА_7 , батько зміг піднятися і вона побачила на його обличчі кров, потім ОСОБА_7 вирвався від неї і ще раз вдарив батька, після чого батько впав, як встав показав руками що досить, як ОСОБА_9 пішов до машини ОСОБА_7 вдарив його ногою по сідницям.

Свідок ОСОБА_12 показав, що 19.10.2014 року він був з єгерем в угіддях, з ними був їх директор ОСОБА_7 , були біля вогнища. До них під?їхав автомобілем ОСОБА_9 , підійшов привітався з усіма, а побачивши ОСОБА_7 почав ображати його та замахнувся на нього в лице кулаком, вони його відтягнули. Потім ОСОБА_9 сів в автомобіль і як від?їзжав наїхав йому на ногу, про що йому почали кричати, останній зупинився та сказав, що він всіх видавить. Разом з ОСОБА_7 він поїхав за ОСОБА_9 щоб біля другого поста де був ще єгер не стався конфлікт. Біля цього поста ОСОБА_9 виражався нецензурно, але бійки не було. Потім ОСОБА_9 поїхав в напрямку села, вони з ОСОБА_7 постояли трохи, але так як нога почала напухати, поїхали до ОСОБА_7 за медичною допомогою. При в?їзді в село ОСОБА_9 наздогнав їх машиною та їхав за ними. Доїхавши в центр села на територію двору де живе ОСОБА_7 , ОСОБА_9 об`їхав місце де зупинився ОСОБА_7 , вийшов і підійшов до ОСОБА_7 і між ними відбулася бійка, він був у машині лежав на задньому сидінні. Бачив як ОСОБА_9 наніс удар ОСОБА_7 в обличчя.

Також в суді першої інстанції надавав покази свідок ОСОБА_17 , який показав, що 19.10.2014 року ввечері він був з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 були на території мисливського господарства яке називають «Бубнівські сосни», до них під?їхав ОСОБА_9 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, з ним була жінка, дочка і маленька дитинка. ОСОБА_9 привітався з ним, а ОСОБА_7 вдарив в обличчя, після чого їх почали розбороняти. Потім ОСОБА_9 як він їхав від них то наїхав автомобілем на ногу ОСОБА_12 , з приводу чого між ними відбулася невелика сварка, потім ОСОБА_9 поїхали в сторону села, а він з ОСОБА_18 і ОСОБА_12 теж поїхали за ним щоб ОСОБА_9 не вчинив сварку на іншому посту де був єгер, де він і залишився.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції, зокрема, даними:

- даними витягу з ЄРДР від 05.01.2016 та протоколом прийняття заяви про вичинене кримінальне правопорушення від 20.04.2014, згідно якого заявник ОСОБА_9 повідомив правоохоронні органи про нанесення йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень 19.10.2014 близько 22 год. по вул.А.Фесуна в с.Бубнівська Слобідка Золотоніського району Черкаської області;

- акту медичного дослідження (обстеження) № 273 від 06.11.2014, висновку експерта № 347а/д від 24.11.2014 та додаткового висновку експерта №52 від 12.02.2015 про те, що у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження : травма голови з струсом головного мозку, синцями та забоєм м`яких тканин обличчя, садна та забій м`яких тканин правого ліктьового суглобу, забій грудної клітки справа, садна черевної стінки, які виникли від дії тупого предмета чи предметів, відносяться: травма голови - до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, садна та забій м`яких тканин правого ліктьового суглобу, забій грудної клітки справа, садна черевної стінки до категорії легких тілесних ушкоджень, виникнення ушкоджень у ОСОБА_9 в термін, вказаний у постанові слідчого не виключається; травма голови могла виникнути при обставинах викладених потерпілим ОСОБА_9 при проведенні за його участю слідчого експерименту від ударів руками по голові, садна це порушення цілості поверхневих шарів шкіри, виникають частіше при ковзанні (терті) предмета по поверхні тіла чи частини тіла по поверхні предмета, садна та забій м`яких тканин правого ліктьового суглобу, забій грудної клітки справа, садна черевної стінки виникли від дії тупих предметів, могли виникнути при падінні на праву сторону потерпілого ОСОБА_9 ;

- диску з відеозаписом та даними протоколу огляду предмету від 24.12.2014 згідно якого було оглянуто даний диск з відеозаписом, який надав ОСОБА_9 , на якому зафіксовані події 19 жовтня 2014 року, що відбулися о 21-16 - сутичка в лісі між чоловіками та о 22-17 год. біля автомобіля Нива, де чоловік в камуфляжному одязі з залисиною на голові наносить чоловіку одягненому в темні штани та світлу футболку один удар рукою по голові, після чого вони впали на землю, і їх намагалася підняти жінка, яка підійшла до них, після того як чоловіки піднялись чоловік в камуфляжній формі наніс один удар в область обличчя чоловіку у цивільній одежі, далі між ними відбувається розмова, чоловік у цивільній одежі підходить до автомобіля Нива та наносить по ньому удар рукою, після чого чоловік у камуфляжному одязі наніс йому один удар ногою по сідницям чи спині, далі між ними триває розмова і вони розходяться;

- фотознімку ОСОБА_9 від 20.10.2014 з тілесними ушкодженнями та протоколом огляду предмету від 24.12.2014, яким було оглянуто наданий потерпілим ОСОБА_9 даний фотознімком, на якому видно обличчя ОСОБА_9 з садном з лівого боку;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 20.01.2015 року, згідно якого всі показання потерпілого ОСОБА_9 були зафіксовані за допомогою відеокамери та записані на носій цифровий диск;

- протоколу огляду предмету від 20.01.2015 в якому зафіксовано малюнок кофти та наявність пошкодження кофти спереду на вороті у виді розриву;

- додаткового висновку експерта від 12.02.2015 № 52, про те, що в ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження травма голови зі струсом головного мозку, синці та забій м?яких тканин обличчя, садна та забій м?яких тканин правого ліктьового суглобу, забій грудної клітки справа, садно черевної стінки, які виникли від дії тупих предметів. Травма голови могла виникнути при обставинах викладених потерпілим ОСОБА_9 при проведенні за його участю слідчого експерименту від ударів руками по голові. Садна та забій м?яких тканин правого ліктьового суглобу, забій грудної клітки справа, садно черевної стінки виникли від дії тупих предметів, могли виникнути при падінні на праву сторону потерпілого ОСОБА_9 ;

- протоколу слідчого експерименту від 31.08.2015, згідно якого свідок ОСОБА_14 показала, яким чином наносив удари ОСОБА_7 її чоловікові ОСОБА_9 ;

- протоколу слідчого експерименту від 31.08.2015, згідно якого свідок ОСОБА_15 показала, яким чином наносив удари ОСОБА_7 її батькові ОСОБА_9 ;

- додаткових висновків експерта від 08.09.2015 № 332 та № 333 про те, що в ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження травма голови зі струсом головного мозку, синці та забій м?яких тканин обличчя, садна та забій м?яких тканин правого ліктьового суглобу, забій грудної клітки справа, садно черевної стінки. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів. Травма голови виникла за обставин на які вказують свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Виникнення саден та забою м`яких тканин правого ліктьового суглобу, забою грудної клітки справа, садна черевної стінки за обставин, на які вказують ці свідки вважає маловірогідним.

Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають положенням ст.ст.85, 86 КПК України, в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Наведені докази, які були предметом ретельної перевірки та оцінки судом першої інстанції, які знайшли своє відображення у вироку суду, та які спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що інкримінованого правопорушення він не вчиняв, а захищався від нападу ОСОБА_9 та намагався його заспокоїти.

Тоді як невизнання вини ОСОБА_7 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо останнього, як того вимагає в апеляційній скарзі обвинувачений.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального правопорушення. Разом з цим обґрунтування такого повторного дослідження доказів ним фактично зводиться до необхідності надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.

Оскільки передбачених законом підстав для повторного дослідження доказів у даному кримінальному провадженні апелянтом не наведено тому колегією суддів відмовлено в задоволенні відповідного клопотання, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 також посилається на те, що з урахуванням обставин кримінального провадження моральна шкода не підлягає стягненню.

З даними доводами апелянта не може погодитися колегія суддів, оскільки при визначені розміру моральної шкоди судом першої інстанції враховано вимоги чинного законодавста та причинно-наслідковий зв?язок її виненкненя. Тоді як визначючи моральну шкоду у розмірі 20000 грн. судом враховано вимоги щодо його розумності і справедливості. З зазначеним розміром моральної шкоди погоджується і колегій суддів, важаючи, що апелянтом не спростиовано факту нанесення ОСОБА_9 моральної шкоди.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що висновок експерта №210/17-23 від 11.04.2017 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, з визначенням моральної шкоди ОСОБА_9 не може бути належним доказом, оскільки побудований на методиці встановлення заподіяної моральної шкоди 14.1.04., зареєстрованої 03.03.2010 МЮУ, яка рішенням координаційної ради з проблем судової експертизи при МЮ України від 29.01.2016 була виключена з реєстру методик, що не було взято до уваги місцевим судом при винесенні вироку, колегія суддів зазначає.

З зазначеного апелянтом висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 11.04.2017 № 210/17-23 вбачається, що при проведенні дослідження судовим експертом використовувалося ряд методик, серед яких методики 14.1.04 не перелічено (т.4 а.с.20 зворотній бік), а тому дані доводи апелянта є неприйнятними.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст.50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Зокрема, в повній мірі враховані ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, з огляду на положення ст.12 КК України, є кримінальним проступком, обставини його вчинення, дані про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, сталих соціальних зв`язків не має, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, дані досудової доповіді про те, що обвинувачений має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, при не встановленні обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що його обтяжує, і обґрунтовано призначено ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в наближеному до мінімального розміру.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене за санкцією частини статті КК України у визначених судом межах, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст.66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок місцевого суду підлягає до зміни, оскільки звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, судом допущено порушення норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, тоді як вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України та вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України до покарання у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., звільнивши його від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ст.74 КК України. У решті вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2021 року слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, п.2 ч.1 ст.407, 408, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України.
Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України до покарання у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49, ст.74 КК України.
У решті вирок Драбівського районного суду Черкаської області від 16 квітня 2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України, а засудженим ОСОБА_19 в той же строк з моменту отримання його копії.

Головуючий

Судді