ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: ОСОБА_3
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
захисника адвоката ОСОБА_8
підсудного ОСОБА_9
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року, -
в с т а н о в и л а:
До Полтавського апеляційного суду, на підставі постанови Верховного Суду про визначення підсудності, надійшло судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 .
Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 на 60 днів, а саме до 13 червня 2021 року.
Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що на розгляді в Дзержинському районному суді м. Харкова перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13, 14 ч. 2 ст. 115, п.п. 4, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2018 року ОСОБА_9 засуджено до покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам Харківського апеляційного суду від 11.12.2019 року вирок суду скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд, міру запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 діб (до 10 лютого 2020 року). В подальшому, ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 продовжувався. Судом враховано, що раніше заявлені ризики не зменшились, які виправдовують тримання підсудного під вартою. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кількох особливо тяжких злочинів, а саме передбачених ч.2 ст.15 п.п.1, 13, 14 ч.2 ст.115, п.п. 4 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, за один із яких передбачено покарання у виді 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, та з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує у разі доведеності винуватості підсудного, останній може вчинити дії з метою переховування від суду та уникнення покарання; обставини вчинення наведених злочинів, їх суспільна небезпечність та наслідки свідчать про неможливість обрання підсудному більш м`якого запобіжного заходу.
Обвинувачений та його захисник, не погодившись з ухвалою суду, подали апеляційні скарги в якій просять ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року скасувати та звільнити ОСОБА_9 з-під варти.
Захисник зазначає, що міра запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувалася, в ухвалах суд зазначав одні і ті ж обставини, жодних нових підстав суд не наводив, чим порушив п.п. 1, 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд не оцінив конкретні факти, не розглянув можливості застосування інших запобіжних заходів. З моменту фактичного затримання з 20.05.2012 року ОСОБА_9 протягом 9 років залишається під вартою.
Крім того, посилаючись на Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення» від 26.11.2015 року № 838-111 стверджує, що особа повинна бути звільнена з-під варти, оскільки максимально допустимий строк тримання під вартою закінчився.
ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі вказує, що ухвала суду є незаконною та такою що порушує його права, оскільки з урахуванням положень ч. 5 ст.72 КК України він вже відбув максимально можливий строк покарання. Єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою на яку вказує суд, є тяжкість пред`явленого обвинувачення. Крім того, вказує, що прокурором недоведено жодних підстав для тримання його під вартою та ризиків пов`язаних з продовженням запобіжного заходу вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника і обвинуваченого, які підтримали свої апеляційні скарги та просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнити ОСОБА_9 з-під варти, думку прокурора який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, та просив ухвалу суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Із матеріалів провадження вбачається, що на розгляді у Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.15, п.п.1,13,14 ч.2 ст.115, п.п.4,13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.
Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.02.2018 року ОСОБА_9 засуджено до покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати по кримінальним справам Харківського апеляційного суду від 11.12.2019 року вирок суду скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд, міру запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 діб (до 10 лютого 2020 року). В подальшому, ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 неодноразово продовжувався.
Аналізуючи доводи апеляційних скарг колегія суддів виходить із такого.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 274 КПК України /в редакції 1960 року/, під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою (постановою) змінити, скасувати або обрати запобіжний захід відносно підсудного. При обранні запобіжного заходу у вигляді застави або тримання під вартою суд повинен керуватись відповідними статтями Глави 13 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 148 КПК України /в редакції 1960 року/ запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений (підсудний) буде намагатися ухилитися від слідства та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.
Відповідно до ст. 150 КПК України /в редакції 1960 року/ при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.
В силу ч. 1 ст. 155 КПК України / в редакції 1960 року / взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 165 КПК України /в редакції 1960 року/ запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше застосованому запобіжному заході.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 , раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про існування ризиків можливого ухилення підсудного ОСОБА_9 від суду.
При цьому, з врахуванням тяжкості злочину, та даних про особу підсудного, суд прийшов до висновку, що є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, на які посилається сторона обвинувачення, а тому обґрунтовано продовжив останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи , її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того , що обвинувачений може вчинити новий злочин.
Ураховуючи зазначене, доводи, наведені в апеляціях про відсутність доказів існування ризиків, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики.
В цьому контексті колегія суддів наголошує, що згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого виправдано наявністю конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.
Правильно, на переконання колегії суддів, враховано місцевим судом , що попередні ухвали про продовження засудженому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінені та не скасовані в апеляційному порядку.
Доводи апеляцій обвинуваченого та в його інтересах адвоката висновків суду не спростовують.
Всі обставини на які посилаються автори апеляцій знайшли свою оцінку в ухвалі суду першої інстанції.
Будь-яких нових обставин, які б могли істотно вплинути на рішення судів, апелянтами не наведено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , які б перешкодили суду ухвали законне та обґрунтоване рішення , колегією суддів не встановлено.
За таких обставин апеляційні скарги підсудного ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись главами 25-28,ст. 375КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги підсудного ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою - без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5