ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/135/21 Справа № 693/497/19 Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, раніше не судимого, непрацюючого,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язок протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 2 288 грн. 00 коп., за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу №4-000179 від 26.03.2019 року; 2 288 грн. 00 коп. за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №4-000178 від 27.03.2019 року, 1 144 грн. 00 коп. за проведення судової автотехнічної експертизи №4-000199 від 28.03.2019 року.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком районного суду ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 28.12.2018 року близько 19 год. 45 хв., порушуючи вимоги пунктів 2.1 а), 2.3 б), 2.9 а), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, перебуваючи відповідно до висновку експерта №4/179 від 26.03.2019 в стані наркотичного сп`яніння, керуючи транспортним засобом, експлуатація якого заборонялася, а саме автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи прав на керування вказаним транспортним засобом, рухаючись по вул. Захисника Вітчизни в м. Жашків Черкаської області, не стежив за дорожньою обстановкою, був не уважний, не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості, не вжив заходів до зменшення швидкості руху керованими ним автомобілем, внаслідок чого неподалік буд. АДРЕСА_2 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який їхав по проїзній частині в попутному напрямку.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05-7- 02/06 від 04.01.2019 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми яка супроводжувалася правобічними переломами ребер, синцями, саднами, забійною раною голови, під оболонковими крововиливами головного мозку, забоєм та розміченням головного мозку, що призвела до полірганної недостатності, та від яких знаходячись в Жашківській центральній районній лікарні, помер.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ- 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , а саме вимог пунктів 2.1 а), 2.3 б), 2.9 а), 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №4/199 від 28.03.2019, знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій засудженого просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України, суд першої інстанції призначив покарання, яке є недостатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів. Просить дослідити характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_10 . Ухвалити новий вирок, яким засудити його за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Цих вимог закону місцевим судом дотримано не було.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого за ч.2 ст.286 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на підставі об`єктивних доказів, досліджених відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, що не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.286 КК України і також не оспорюються сторонами кримінального провадження, тому суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Принцип гуманізму у кримінальному праві - це не лише гуманне ставлення до особи, яка вчинила злочин, але і в першу чергу до потерпілого і до встановлених суспільством непорушних правил суспільних відносин.

Тому, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, та взяти до уваги інтереси потерпілих, які зазнали шкоди.

Проте зазначених вимог закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а саме про можливість його виправлення на підставі вимог ст.75 КК України.

Норма статті 75 КК України, передбачає звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт , службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який є тяжким злочином, вчинений в стані наркотичного сп`яніння, при цьому Драговіз не маючи прав на керування транспортним засобом, був неуважний, не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості, не вжив заходів до зменшення швидкості руху.

Приділяючи увагу позитивній характеристиці обвинуваченого, визнанню провини, каяттю, думку потерпілої, яка просила призначити міру покарання згідно санкції ст.286 КК України без позбавлення волі та відсутність матеріальних та моральних претензій, суд не звернув уваги, на тяжкі наслідки, що настали від кримінального правопорушення - загибель людини, що є непоправними наслідками і ту обставину, що злочин вчинено у стані наркотичного сп`яніння.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів, у відповідності із вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, вину визнав повністю, активне сприяння розкриттю злочину, вчинив кримінальне правопорушення в стані викликаному вживанням наркотичних засобів, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позицію потерпілої ОСОБА_12 , яка просила призначити обвинуваченому покарання без позбавлення волі, відсутність цивільного позову.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суспільну небезпечність вчиненого злочину, який вчинений в стані наркотичного сп`яніння, не маючи прав на керування транспортним засобом, загибель людини, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин ближче до мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, що відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду в частині призначеного Драговіз покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя -

Судді