Провадження № 11-кп/811/162/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченкове Звенигородського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

встановила:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йомупокарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
Вирішено питання зі судовими витратами та речовими доказами.
Згідно з вироком, у невстановлений досудовим розслідуванням час та в невстановлену досудовим розслідуванням місці ОСОБА_7 знайшов (придбав) наркотичний засіб метадон та без мети збуту зберігав його при собі, заховавши у кишеню куртки. Так, 23.06.2020 приблизно о 18:30 год, перебуваючи у м. Львові на вул. Студентська, 2, ОСОБА_7 був зупинений оперуповноваженими ВКП Личаківського ВП ГУНП у Львівській області, у ході спілкування з якими він повідомив, що зберігає в правій зовнішній кишені куртки, в яку він одягнений наркотичний засіб метадон.

Не погоджуючись із зазначеним вироком, заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Личаківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК України ( в редакції Закону №270- VI від 15 квітня 2008 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., у решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заступник керівника Львівської обласної прокуратури покликається на те, що редакція ч.1 ст.309 КК України, що діяла на час вчинення злочину, передбачала покарання у виді штрафу від 50 до 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

З огляду на зазначене, на переконання апелянта, застосування нової редакції ч.1 ст.309 КК України в частині застосування покарання у виді штрафу, розмір якого у редакції статті на момент вчинення злочину був меншим, є погіршенням становища особи, а тому згідно зі ст.5 КК України нова редакція ч.1 ст.309 КК України в частині, що погіршує становище особи (встановлює покарання у виді штрафу у більшому розмірі) не має зворотної сили та не може бути застосована в цій частині до осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та кваліфікація його дій є обґрунтованими, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, що ніким не оспорюється.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим , ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом , на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас, в силу положень ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617- VIІІ від 22 листопада 2018 року, яким внесено зміни до санкції ч.1 ст.309 КК України, зокрема останньою передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Таким чином, зазначена норма закону про кримінальну відповідальність поширює свою дію в силу ст.ст.4, 5 КК України на ті кримінальні правопорушення, що вчинені після набрання нею чинності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, 23 червня 2020 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617- VIІІ від 22 листопада 2018 року, яким внесено зміни до ч.1 ст.309 КК України.

Водночас, санкція ч.1 ст.309 КК України, в редакції, яка діяла на час вчинення ОСОБА_7 кримінального проступку, передбачала покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк. Тобто, зазначена норма передбачала покарання у виді штрафу у меншому розмірі, аніж санкція статті, чинної на момент прийняття судом першої інстанції вироку.

З огляду на наведене, ураховуючи положення ст.5 КК України застосування нової редакції ч.1 ст.309 КК України в частині покарання у виді штрафу, розмір якого у редакції статті на момент вчинення проступку був меншим, є погіршенням становища особи, а тому нова редакція ч.1 ст.309 КК України в частині, що погіршує становище особи не має зворотної сили та не може бути застосована в цій частині до осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

На вказані положення закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції не звернув уваги при вирішенні питання призначення покарання, внаслідок чого допустив неправильне застосування кримінального закону, застосувавши закон, що не підлягає застосуванню, та не застосувавши закон, що підлягає застосуванню.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

В силу положень ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, доводи апеляційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури є слушними, такі підлягають до задоволення, а оскаржуваний вирок до зміни в частині призначення покарання.

При визначенні виду та розміру покарання в межах санкції ч.1 ст.309 КК України ( в редакції Закону №270- VI від 15 квітня 2008 року) колегія суддів апеляційного суду враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характер та обставини вчинення, дані, що характеризують особу - винного, а саме такий вперше вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в силу положень ст.ст.50, 65 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309 КК України ( в редакції Закону №270- VI від 15 квітня 2008 року) до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4