Справа № 366/2398/19
Провадження № 1-кп/366/29/21
В И Р О К
Іменем України
16 березня 2021 року Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого - ОСОБА_11 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків кримінальне провадження № 0000258 від 26.07.2019 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, працюючого водієм служби таксі, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 07.07.2019 року, приблизно о 3-й годині ночі, перебуваючи біля кафе-бару «Наталі», що по вул. Розважівській, 105 Б, в смт. Іванків, на грунті довготривалих неприязних стосунків, які склались з ОСОБА_11 , наніс останньому не менше 5 ударів кулаками рук в область голови, чим своїми умисними та протиправними діями, спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синців та саден на обличчі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні як обвинувачений ОСОБА_8 , своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не визнав та суду пояснив, що між ним та батьками потерпілого був давній конфлікт. З потерпілим він ніколи не сварився, мав дружні стосунки. 06 липня 2019 року, був день села Запрудка. Він разом з дружиною та іншими відпочивали, а ввечері вирішили поїхати до кафе-бару Наталі, що в смт. Іванків. Приїхали приблизно о 2 годині ночі, зайшли до бару, але всі місця були зайняті. Вирішили, що поки не звільняться місця, будуть грати у більярд. Потім він вийшов на вулицю, перекурити, де до нього підійшов ОСОБА_11 та почав з`ясовувати стосунки з приводу образи його батьків. Він нікого, тим паче потерпілого ОСОБА_11 не бив, бо якщо навіть і наніс би йому хоч один удар в голову, то цього було б більше, ніж достатньо. Він та ОСОБА_11 посперечались і розійшлись. Він пішов до своєї машини, а ОСОБА_13 сів за кермо своєї машини та поїхав. Потім, приблизно о 03 годині ночі, до бару ОСОБА_14 , приїхали працівники поліції та повідомили, що на нього надійшла скарга, і запропонували йому проїхати до райвідділу. Коли він сідав до патрульного автомобіля, на задньому сидінні був ОСОБА_13 . Він повідомив працівникам поліції, що не бажає їхати разом з потерпілим, і намагався вийти, при цьому ногою відштовхнувши поліцейського. Після таких дій, з боку працівників поліції до нього було застосовано кайданки, та сльозогінний газ. Під час затримання працівниками поліції, він отримав садна на ліктях. Коли вдруге його садовили до службового автомобіля, потерпілого вже не було.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

За змістом ст. ст. 21, 22, 30 КПК України, у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

У відповідності до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення); 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Суд обгрутовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінально процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Оцінюючи зібрані органом досудового розслідування та представлені суду стороною обвинувачення докази, які перевірені в даному судовому провадженні та безпосередньо досліджені судом, суд приходить до таких висновків.

Так, у судовому засіданні стороною обвинувачення, як на доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , було допитано як потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що з обвинуваченим стосунків не підтримує. Сестра ОСОБА_15 , відкрила магазин в с. Запрудка, в якому постійно гучно, сварки, ненормативна лексика, що неможливо поряд проживати. Його батьки робили неодноразові зауваження, з приводу відвідувачів магазину, однак ні ОСОБА_15 ні його сестра жодним чином, на зауваження не реагували. Крім того, його батьки звертались до поліції та прокуратури з приводу гаму та шуму в магазині. Після скарг до правоохоронних органів, ОСОБА_15 почав погрожувати йому та його батькам фізичним насильством. З 6 на 7 липня 2019 року, він повертався додому, та вирішив зайти до бару ОСОБА_14 . Взяв чай, вийшов на вулицю та хотів поговорити з ОСОБА_16 , однак не встиг, як його по імені покликав ОСОБА_15 , який підійшов до нього впритул та почав ображати та принижувати. Потім взяв за шию та потяг в бік машини. Він хотів вирватись з його рук, але ОСОБА_15 наніс йому удар в око, а ще через пару секунд, наніс декілька ударів по голові, два удари були такими сильними, що йому розсікло брову та спричинило струс мозку. Після цього він поїхав до поліції, та вже разом з працівниками поліції повернувся до бару ОСОБА_14 . Коли патрульні поліцейські хотіли затримати ОСОБА_15 , останній намагався ще нанести йому тілесні ушкодження. Також ОСОБА_15 чинив опір працівникам поліції, після чого, на нього було вдягнуто кайданки.

Свідок ОСОБА_17 , який є батьком потерпілого, показав суду, що 07.07.2019 року йому зателефонував син, ОСОБА_11 і сказав, що його побили і він їде до поліції. Після цього, він зібрався та поїхав до поліції. Приїхав в поліцію, однак сина там не було, і про подію нікому нічого не відомо, розвернувся та поїхав назад, додому. Проїжджаючи повз бар ОСОБА_14 , побачив як працівники поліції вдягають на ОСОБА_15 кайданки. При зустрічі, син скаржився на головну біль та запаморочення. Бачив під оком синець. Потім поліція повезла ОСОБА_15 до відділку поліції, а він з сином, поїхали до лікарні. Приблизно о 5:30 ранку, до лікарні, працівники поліції привезли ОСОБА_15 для проведення освідування.

Свідок ОСОБА_18 , яка є матір`ю потерпілого ОСОБА_11 , показала суду, що 07.07.2019 року, приблизно о 3 годині ночі її чоловіку зателефонував син та повідомив, що його побили. Встали, одяглись та поїхали до поліції, приїхали, а там нікого. Поїхали до бару ОСОБА_14 . На під`їзді до бару ОСОБА_14 , побачила як поліція тягла ОСОБА_15 до службового автомобіля. Після цього вона з чоловіком та сином поїхали до лікарні, де сину надали невідкладну допомогу, придбали ліки, та всі разом чекали поки поліція привезе ОСОБА_15 на освідування. В лікарні син скаржився на головні болі, нудоту.

Свідок ОСОБА_19 показав суду, що 07.07.2019 року, був день села, всі гуляли. Потім, він, ОСОБА_15 з дружиною, його дружина, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , вирішили поїхати до бару ОСОБА_14 . Приїхали, але місць не було. Пішла на більярд, дівчата пішли до бару робити замовлення. А він з хлопцями вийшов на двір на перекур. На вулиці він побачив ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , які спершу розмовляли, а потім перейшли на підвищений тон. Говорили про образи в бік батьків ОСОБА_13 . Суперечка тривала приблизно 15 хвилин, після чого розійшлись по машинам. Коли ОСОБА_15 та ОСОБА_13 розходились, ОСОБА_13 крикнув у слід ОСОБА_15 , - «я тобі зроблю». Пізніше приїхали працівники поліції, а після їх приїзду з`явився і сам ОСОБА_13 . Чи приїхав ОСОБА_13 разом з працівниками поліції, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_22 , показав суду, що в той день він сидів в автомобілі на відстані 150-200 метрів від бару ОСОБА_14 , та бачив як ОСОБА_15 наніс 4 удари в обличчя ОСОБА_13 . Після цього, ОСОБА_13 сів до свого автомобіля та поїхав. Через 20 хвилин, приїхали працівники поліції, ОСОБА_15 намагався від них втекти, а поліція його наздогнала та затримала.

Свідок ОСОБА_23 , показала суду, що того дня вона приїхала до бару ОСОБА_14 , відпочити. Потім до бару приїхав ОСОБА_13 та почалась сварка з ОСОБА_15 . Все тривало не більше 10 хвилин. Після цього ОСОБА_13 зайшов до бару, а через 5 хвилин вийшов, а ОСОБА_15 почав чіплятись до ОСОБА_13 . Потім ОСОБА_15 почав наносити ОСОБА_13 удари, а ОСОБА_13 ухилявся від ударів, при чому у відповідь не намагався нанести ударів.

Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , повідомили суду, що в ніч з 06 на 07 липня 2019 року заступили на нічне чергування. Приблизно о 3 годині ночі, перебуваючи у приміщенні Іванківського ВП ГУНП в Київській області, до них звернувся ОСОБА_13 , та повідомив, що біля бару ОСОБА_14 його побив знайомий, який наразі перебуває в барі ОСОБА_14 . Разом з потерпілим вони приїхали до бару ОСОБА_14 , де побачили ОСОБА_15 , та запропонували останньому проїхати до відділу поліції, для з`ясування обставин. Спершу ОСОБА_15 погодився та сів до службового автомобіля, а проїхавши 50 метрів, попросив зупинити автомобіль, щоб забрати особисті речі з бару. Потім ОСОБА_15 повернувся, але їхати до відділку поліції відмовився, намагався втекти. Тікаючи, ОСОБА_15 перечепився та впав на асфальт, після чого до нього було застосовано сльозогінний газ та кайданки. При огляді, на тілі ОСОБА_15 тілесних ушкоджень не було. Потерпілий ОСОБА_13 , скаржився на головні болі.

Допитаний у судовому засіданні, яке мало місце 11.12.2019 року, як свідок ОСОБА_26 , показав суду, що 07.07.2019 року, біля бару ОСОБА_14 бачив суматоху, підійшовши ближче, бачив бійку між двома чоловіками. Ні ОСОБА_15 , ні ОСОБА_13 серед тих людей він не впізнав. Впізнав лише автомобіль, який належить ОСОБА_13 . Наступного дня йому стало відомо, що до лікарні потрапив ОСОБА_13 .

За клопотанням прокурора ОСОБА_4 , про повторний допит свідка ОСОБА_26 , який на його думку і думку прокурора дав неповні покази, у зв`язку з начебто тиском на нього з боку обвинуваченого ОСОБА_8 , було допитано вдруге у судовому засіданні, яке мало місце 19.12.2019 року. Так, під час повторного допиту, свідок ОСОБА_26 , показав суду, що повертаючись додому з центру смт. Іванків, біля бару ОСОБА_14 побачив натовп людей, серед яких були потерпілий ОСОБА_13 та обвинувачений ОСОБА_15 . Бачив як ОСОБА_13 отримав більше 5 ударів від ОСОБА_15 . Все це відбувалось між 3 і 4 годинами ранку, та тривало не більше 5 хвилин. Потім він вирішив знайти серед натовпу побільше знайомих, щоб розборонити ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , але так нікого і не знайшов, а коли повернувся на місце події, то там вже нікого не було. Крім того, свідок ОСОБА_26 , показав, що напередодні судового засідання, ОСОБА_15 просив його надати покази, які його виправдовують. Під час першого допиту, він давав неправдиві покази, оскільки ОСОБА_15 на нього тиснув, говорив, що їм ще жити в одному селі, але він самостійно і свідомо вирішив звернутись до прокурора, і повідомив про неправдиві покази, та просив про його повторний допит у суді.

А також письмові докази, зокрема: протокол огляду місця події від 25.07.2019 року з фото таблицею, якою зафіксовано загальний вигляд кафе-бару ОСОБА_14 з 3-х ракурсів; висновок експерта № 78/Э від 08.08.2019 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 малися тілесні ушкодження: ЗЧМТ у вигляді струсу головного мозку, синці та садно на обличчі, які могли утворитися 07.07.2019 року від дії тупих предметів і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; виписка із медичної картки хворого; висновок спеціаліста № 1/осв від 22.07.2019 року, відповідно до якого описані ушкодження утворилися від дії тупого предмета, по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним у заяві потерпілого 07.07.2019 року і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.07.2019 року, відповідно до змісту заяви, 07.07.2019 року, близько 03 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_27 , перебуваючи поблизу кафе-бару ОСОБА_14 , спричинив ОСОБА_28 , тілесні ушкодження; протокол проведення слідчого експерименту від 05.08.2019 року за участі потерпілого ОСОБА_11 , спеціаліста ОСОБА_29 , понятих: ОСОБА_30 , ОСОБА_22 та відеозаписом до нього.

З урахуванням норм ст. ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого правопорушення.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - не знайшло свого підтвердження, оскільки дослідженими в судовому засіданні доказами не було доведено, що в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Зокрема, пояснення потерпілого, його батьків, свідків про одні і ті ж обставини є суперечливими, непослідовними.

Суд критично ставиться до пояснень всіх свідків, оскільки між ними, потерпілим та обвинуваченим існують неприязні відносини, що викликає сумнів у їх достовірності.

На окрему увагу з боку суду, заслуговують покази свідка ОСОБА_26 , який після допиту у судовому засіданні, начебто добровільно та сумлінно звернувся до прокурора, та повідомив про тиск на нього з боку обвинуваченого перед судовим засіданням, у зв`язку з чим він давав неправдиві, виправдувальні покази по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_8 , та просив прокурора допитати його повторно.

Крім того, відсутні належні докази того, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у вигляді садна та синця на обличчі, які згідно висновку експерта № 78/Э від 08.08.2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, утворилися саме в результаті протиправних і умисних дій ОСОБА_8 (тобто, що саме такі наслідки перебувають у причинному зв`язку із діями обвинуваченого), так само як і не доведено його умисел на спричинення саме таких тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки, як встановлено у судовому засіданні обвинувачений та потерпілий підтримували дружні стосунки, ніколи не ворогували та не сварились, при зустрічі вітались.

Згідно з ч. 2 ст. 125 КК України, встановлена кримінальна відповідальність лише за умисне легке тілесне ушкодження. Характерною ознакою суб`єктивної сторони даного складу злочину є лише умисна форма вини.

Частиною 3 ст. 373 КПК України передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо висновку судово-медичної експертизи 78/Э від 08.08.2019 року та висновку спеціаліста № 1/осв від 22.07.2019 року, з яких вбачається що у ОСОБА_11 наявні тілесні ушкодження у вигляді садна та синця на обличчі та які по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним у заяві потерпілого 07.07.2019 року, то даний факт наявності синця не знайшов свого підтвердження того, що його заподіяв саме обвинувачений ОСОБА_8 , оскільки суд не надає віри та ставиться критично до показів як потерпілого так і свідків.

Не оспорюючи наявності у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, описаних в у висновках судово-медичних експертиз, які віднесені до легких тілесних ушкоджень, суд на підставі досліджених доказів не може прийти до висновку про природу виникнення цих тілесних ушкоджень, зокрема до висновку, що згадані тілесні ушкодження виникли у потерпілого внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_8 .

Вказані фактичні дані, підтверджують лише факт тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 та їх тяжкість, проте безпосередньо не підтверджують винність обвинуваченого ОСОБА_8 у предявленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Не підтверджують винність обвинуваченого та спрямованість його умислу завдати тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 представлені стороною обвинувачення інші письмові докази.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі, винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності (прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, як це встановлено у ст. 85 КПК України), допустимості (отримання у порядку, встановленому цим Кодексом, а саме у ст. 86 КПК України), достовірності (чи відповідає фактичним обставинам справи), а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Надаючи оцінку вищевказаним доказам суд виходить з наступного.
Відповідно до рішення Конституційного суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими й використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав й свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Суд, оцінивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності, вважає їх такими, що не підтверджують що кримінальне правопорушення, а саме умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я вчинене саме ОСОБА_8 по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 , а тому суд не може покласти їх в основу обвинувального вироку, а відтак виходячи з позиції ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину, не приймає їх як докази сторони обвинувачення.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справах «Капо проти Бельгії» «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням, які надані суду стороною обвинувачення та дослідженні в ході судового розгляду в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд визнає, що покази потерпілого, який є ініціатором притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та заінтересований в результаті кримінального провадження, щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень не доводить факту заподіяння їх від умисних дій сторонніх осіб.

Безперечних доказів, які б прямо вказували на те, що ОСОБА_8 за обставин, викладених в обвинуваченні, були спричинені тілесні ушкодження, не зібрано.

Таким, чином, приймаючи до уваги зазначені вище обставини, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що надані стороною обвинувачення в судовому засіданні докази, не підтверджують вину обвинуваченого у інкримінованому злочині.

Інших доказів, які б доводили та переконливо свідчили про винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, суду, стороною обвинувачення не надано.

У ограну досудового розслідування була можливість у повній мірі провести досудове розслідування, зібрати належно докази щодо винуватості у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_8 відповідно до вимог КПК України, однак сторона обвинувачення цим не скористалася.

За таких обставин суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме - верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_8 до злочину, в якому він обвинувачується. А тому, аналізуючи зібрані та досліджені докази в їх сукупності в межах пред`явленого обвинувачення, суд приходить до переконання про недоведеність причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з недоведеністю його участі у його вчиненні, у зв`язку з чим ОСОБА_8 необхідно визнати невинуватим та виправдати у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Так як ОСОБА_8 підлягає виправданню за недоведеністю його участі у заподіянні потерпілому ОСОБА_11 умисного легкого тілесного ушкодження, то підстав для задоволення заявленого потерпілим цивільного позову про стягнення моральної та матеріальної шкоди заподіяної злочином, суд не вбачає.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

Письмові речові докази, залишити у матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного і керуючись статтями 370-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

В задоволенні цивільного позову поданого потерпілим ОСОБА_11 - відмовити.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

Письмові речові докази, залишити у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подання апеляції - після прийняття рішення Київським апеляційним судом.

Копія вироку прокурору та засудженому вручається негайно після закінчення судового засідання.

Суддя