Ухвала

Іменем України
19 липня 2021 року

м. Київ
справа № 404/1021/17
провадження № 51- 3447 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, несудимого відповідно до вимог ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК), на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2019 року таухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2019 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за ч. 2 ст. 263 КК на строк два роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК із застосуванням ч. 3 ст. 68 КК на строк десять років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону № 838-VІІ) ОСОБА_5 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 21 грудня 2016 року і до дня набрання цим вироком законної сили.
Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 39 046, 70 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 100 000 грн моральної шкоди та 640 грн витрат по сплаті судового збору.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 23 грудня 2016 року близько 1:30 у приміщенні кафе «Кактус», що на вул. Є. Тельнова, 15-М у м. Кропивницькому підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , який у цей час знаходився біля барної стійки, та з невстановлених слідством причин наніс потерпілому руків`ям для тростини з вмонтованим лезом близько п`яти ударів у ділянку грудної клітки зліва (в ділянку серця), а саме в життєво важливий орган. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 142 від 16 лютого 2017 року тілесне ушкодження, яке відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечне для життя в момент спричинення. У цей час, відпочиваючі у кафе «Кактус», помітивши незаконні дії збоку ОСОБА_5 , вибили з його рук трость з металевим гострим лезом та затримали його, у зв`язку із чим ОСОБА_5 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, працівниками поліції в ході огляду місця події, а саме приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що на вул. Є.Тельнова, 15-М у м. Кропивницькому, було виявлено та вилучено руків`я для тростини з вмонтованим лезом, яке згідно з висновком експертизи №13 від 13 лютого 2017 року, є холодною зброєю колючої дії, яке виготовлене саморобним способом по типу тростини-стилета, що відноситься до замаскованої клинкової холодної зброї.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить судові рішення щодо ОСОБА_5 змінити: перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК на ч. 1 ст. 121 КК та призначити покарання у межах санкції цієї статті, або пом`якшити засудженому покарання із застосуванням положень ст. 69-1 КК.
На обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що:
судами не доведено, що ОСОБА_5 вчинив саме закінчений замах на вбивство, тобто замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а не наніс потерпілому тяжкі тілесні ушкодження;
суди не взяли до уваги пояснення ОСОБА_5 , який наполягав, що не бажав настання смерті потерпілого ОСОБА_6 , мав на меті зупинити приниження у свій бік, налякати кривдника, а декілька ударів наніс хаотично, не цілившись ужиттєво важливі органи, також розраховував на додатковий захист теплого одягу на потерпілому;
судам не встановлено причини припинення злочинних дій, а саме, коли та за яких обставин (умов) ОСОБА_5 припинив наносити удари потерпілому гострим предметом;
показаннями потерпілого ОСОБА_6 не підтверджується прямий умисел щодо замаху на його вбивство, останній не вказує на мотив та мету заподіяння йому смерті з боку обвинуваченого, також згідно заяви ОСОБА_6 від 4 січня 2017 року, на яку суд посилається як на додатковий доказ, він просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому йому особу, яка 23 грудня 2016 року, перебуваючи в кафе «Кактус», завдала йому тілесні ушкодження, а не хотіла його вбити.
Крім того,захисник зазначає, що ОСОБА_5 злочин вчинив, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, розуміючи, що фізично не в змозі захистити себе через стан свого здоров`я, ні відстояти свою честь та гідність, тому він з тростини витяг ніж та спричинив кілька ударів потерпілому, що сталось далі засуджений не пам`ятав до моменту, коли він вже лежав у кабінеті працівників поліції, які його били, раніше ОСОБА_5 вже страждав на амнезію та мав провали у пам`яті, у зв`язку з чим звертався до лікарів.

Водночас захисник посилається на те, що призначене засудженому покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, так як:
при обранні покарання ОСОБА_5 судом застосовано максимально можливе покарання за даний вид злочину;
суд безпідставно послався на те, що засуджений не намагався надати першу медичну допомогу потерпілому, оскільки з показів свідків вбачається, що він не міг цього зробити фізично, так як свідки обмежили його у фізичному русі, що свідчить, на думку захисника, про несправедливість та упередженість суду;
не враховано також відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивні характеристики ОСОБА_5 , який не має судимостей, має другу групу інвалідності та незадовільний стан здоров`я, свою вину визнавав частково, у зв`язку з тим, що не погоджувався з кваліфікацією злочину, щиро розкаювався в своїх протиправних діях та співчував потерпілому.
Мотиви Суду
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК, та правильність кваліфікації його дій за цим законом у касаційній скарзі не оспорюються.
Як вбачається із наявної у Суду копії вироку, суд першої інстанції на обґрунтування винуватості ОСОБА_5 послався на показання:
самого засудженого, який не заперечував нанесення ним потерпілому ударів ручкою для трості з металевим гострим лезом;
потерпілого ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_5 зайшов у кафе, швидко попрямував у його бік, підійшовши до нього впритул, почав його бити ножем-заточкою в груди, при цьому наніс йому близько двох ударів, у результаті чого він впав на лікоть, однак ОСОБА_5 це не спинило та він продовжив наносити йому удари, зокрема наніс йому ще три удари в спину;
свідка ОСОБА_8 , яка працювала барменом у кафе «Кактус», що ОСОБА_5 , зайшовши до кафе, одразу направився до барної стійки, де знаходився ОСОБА_6 , почав кричати та бити останнього правою рукою, в якій тримав палку із заточкою, в груди, після двох отриманих ударів ОСОБА_6 впав і їй вже не було видно, що відбувалося далі, вона викликала працівників ДСО, які приїхали, зв`язали ОСОБА_5 та поклали його на підлогу. При цьому свідок ОСОБА_9 забрав у ОСОБА_5 ніж та поклав його на барну стійку;
свідка ОСОБА_9 , який підтвердив показання ОСОБА_8 ;
свідка ОСОБА_10 про те, що вона разом із ОСОБА_6 відпочивала в кафе «Кактус», у цей час у цьому ж кафе відпочивав ОСОБА_5 , який сидів за столом разом із дівчиною, вони спілкувались та пили каву, а потім пішли. При цьому жодних конфліктів між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не було. Десь через годину ОСОБА_6 підійшов до барної стійки, у цей час до кафе повернувся ОСОБА_5 , який, побачивши ОСОБА_6 , підбіг до нього та почав його бити палицею від трості, яка в нього була з собою. Потім, коли ОСОБА_5 відтягнули від ОСОБА_6 , а працівники кафе викликали швидку медичну допомогу, вона, підійшовши до ОСОБА_6 та піднявши його светр, побачила у нього три порізи в ділянці серця та багато крові. Також бачила, що на барній стійці лежав ніж.
Як вбачається з вироку суду, як на докази винуватості засудженого суд першої інстанції послався і на інші зібрані та досліджені судом докази, зокрема на:
рапорти від 23 грудня 2016 року чергової частини Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області;
протокол огляду місці події від 23 грудня 2016 року, під час якого виявлено та вилучено дерев`яний предмет з металевими кінцями, зовні схожий на частину тростини, предмет схожий на ніж, предмет зовні схожий на ручку до тростини;
протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2017 року, за участю свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 ;
протоколи проведення слідчих експериментів від 7 лютого 2017 року за участю вищезазначених свідків;
висновок експерта № 142 від 16 лютого 2017 року про те, що в ОСОБА_6 мало місце проникаюче поранення грудної клітки з пошкодженням правого шлуночка серця, яке ускладнилося порушенням мозкового кровообігу на фоні порушення гемодинаміки, дане тілесне ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя в момент спричинення, тілесні ушкодження у виді непроникаючих поранень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я;
висновок експерта № 185/142 від 16 лютого 2017 року, відповідно до якого тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись за обставин, на які вказує свідок ОСОБА_8 у протоколі проведення слідчого експерименту від 7 лютого 2017 року;
висновок № 13 від 13 лютого 2017 року про те, що вилучений на місці події предмет є холодною зброєю колючої дії, який виготовлений саморобним способом по типу тростини-стилета, що відноситься до замаскованої клинкової холодної зброї.
З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, наносячи удари ручкою для трості з гострим лезом у місце розташування життєво-важливого органу, а саме в ділянку серця, передбачав його суспільно небезпечні наслідки, що після таких ударів може настати смерть, і хоча не бажав (з його слів) настання смерті, але свідомо припускав її настання, виходячи з характеру та тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень виключно в місце розташування життєво-важливого органу, що свідчить про вчинення ОСОБА_5 закінченого замаху на умисне вбивство потерпілого, що відповідає кваліфікації за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.

Дав оцінку суд першої інстанції також посиланням ОСОБА_5 на те, що він не пам`ятає обставин вчинення ним злочину, а його дії були наслідком непристойної поведінки потерпілого щодо нього, яка особливо принижує його гідність, ганьбить його честь, та зазначив, що ці твердження обвинуваченого не знайшли підтвердження у судовому засіданні і спростовуються, зокрема, поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та є позицією сторони захисту, спрямованою на уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо наявності підстав для зміни вироку шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч. 1 ст.121 КК з призначенням йому більш м`якого покарання, суд апеляційної інстанції належним чином перевірив і спростував їх .
Так, із ухвали суду апеляційної інстанції вбачається, що у ході апеляційного розгляду було проведене судове слідство, під час якого допитувався засуджений ОСОБА_5 , який показав, що із знайомою дівчиною зайшли попити чай в кафе «Кактус». В подальшому, підійшовши до барної стійки розраховуватися, чоловік, який сидів поряд запитав чи обвинувачений інвалід та зазначив, що він «косить». Він (обвинувачений) викликав таксі та пішов із закладу. Через деякий час повернувся попити пиво та знову побачив чоловіка, який висловився на його адресу непристойною лайкою, на що він наніс йому декілька ударів своєю тростиною. Зазначив, що не мав наміру убивати потерпілого, а хотів тільки налякати. Коли потерпілий упав, він перестав його бити. Розраховував, що у чоловіка верхній одяг, тому не зачепить життєво важливих органи. Раніше потерпілого не знав, тростину зробив сам для самозахисту.
Судом апеляційної інстанції також досліджувалися письмові докази в кримінальному провадженні, а саме:
відеофіксація слідчих експериментів від 7 лютого 2017 року за участі свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ;
диск під назвою «Кактус» з внутрішньої камери відеоспостереження події, з другого файлу CH01-2016-12-23-01-18-39 якого вбачається, що за барною стійкою стоїть чоловік та жінка, а біля барної стійки чоловік і між останніми ведеться розмова, в цей час відкриваються двері, заходить ОСОБА_5 та йде прямо на чоловіка ( ОСОБА_6 ), який повернувся вправо до вхідних дверей. ОСОБА_5 зразу здійснює хаотичні удари знизу вверх предметом схожим на ніж з дерев`яною ручкою декілька разів; з третього файлу диску CH01-2016-23-01-29-09 вбачається, що ОСОБА_5 продовжує наносити удари ОСОБА_6 , після того, як останній падає, чоловік, який сидів навпроти за столиком, відтягнув ОСОБА_5 , однак той залишився на підлозі та розмахував предметом схожим на ніж. До ОСОБА_6 підійшли жінки, дії ОСОБА_5 не були обмежені. На відео видно інший ніж із широким лезом, який був в іншій руці ОСОБА_5 , та який чоловік, підійшовши до останнього, забрав та поклав на барну стійку. Потім два чоловіки підвели ОСОБА_5 , який сів на диван, а предмет схожий на ніж поклав перед собою на стіл. ОСОБА_6 залишався в сидячому положенні біля туалету до приїзду працівників поліції та медиків.
З урахуванням зазначеного доводи, про те, щосудами не встановлено, коли та за яких обставин (умов) ОСОБА_5 припинив наносити удари потерпілому гострим предметом, а також що свідки обмежили його у фізичному русі, тому він не міг надати допомогу потерпілому, не спростовують правильність висновків суду у цій частині.

Безпідставними є і твердження захисника проте щотілесні ушкодження потерпілому були спричинені у стані сильного душевного хвилювання, внаслідок образ з боку потерпілого з огляду на таке.
Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що тілесних ушкоджень потерпілому було заподіяно внаслідок образ з боку останнього. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що, якщо і враховувати поведінку потерпілого, очевидним, та неспростованим той факт, що після словесних образ щодо обвинуваченого, ОСОБА_5 вийшов із приміщення кафе, та повернувся туди згодом, причому поясненням свідків, матеріалами відтворення слідчих експериментів, переглядом наявних в матеріалах кримінального провадження відео встановлено, що ОСОБА_5 , зайшовши до приміщення кафе одразу напав на потерпілого та почав наносити удари.
Крім того, судами попередніх інстанцій враховано, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 223 від 27 грудня 2018 року ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хоробливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав, у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебував, виявляв емоційний нестійкий розлад особистості, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Суд апеляційної інстанції, з урахуванням зібраних та досліджених судом першої інстанції доказів, а також у ході судового слідства у суді апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_5 вчинив закінчений замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі. Оскільки обвинувачений з його слів умисно взяв ножа, яким наніс ряд ударів у життєво важливі органи потерпілого, тобто його фактичні дії свідчать про спрямованість умислу на позбавлення життя потерпілого, але свій намір він не довід до кінця, оскільки потерпілому була своєчасно надана медична допомога.
Суд погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанції, та вважає, що доводи захисника у касаційній скарзі щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, є необґрунтованими, оскільки заподіяння засудженим колючим предметом ударів у ділянку серця, за обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, свідчить про спрямованість його умислу на вбивство потерпілого, який не зміг бути доведеним до кінця з підстав, що не залежали від волі засудженого.
Суди першої та апеляційної інстанцій дали оцінку доводам ОСОБА_5 про здійснення працівниками поліції на нього фізичного тиску під час досудового розслідування, та зазначили, що ні обвинувачений, ні його захисник не звертались до правоохоронних органів з приводу даного факту.
Крім цього, у поданій касаційній скарзі не вказано, яким чином це вплинуло на законність прийнятого рішення, при тому, що в основу судових рішень покладено лише ті докази, які суд сприймав безпосередньо під час розгляду кримінального провадження.
Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника про суворість обраного ОСОБА_5 покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких, вини у вчиненому не визнав, його особу, те, що він відповідно до висновку спеціальної медичної комісії № 113 страждає психічно-поведінковими розладами внаслідок алкогольного зловживання зі шкідливими наслідками, однак лікування не потребував.

Врахував суд першої інстанції також те, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризувався позитивно, має другу групу інвалідності, на обліках у лікарнях не перебував, відповідно до ст. 89 КК несудимий, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги про неврахування цих обставин є необґрунтованими.
З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів у межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК.
Не знайшов суд першої інстанції також підстав для застосування статей 69, 75 КК. При цьому суд першої інстанції зазначив, що виправлення ОСОБА_5 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з тим, що він вчинив особливо тяжкий злочин, внаслідок якого могла настати смерть людини та враховуючи його поведінку після вчинення злочину, те, що він не намагався надати першу медичну допомогу потерпілому, а також ту обставину, що ОСОБА_5 провину у вчиненні злочину не визнав повністю.
Суд апеляційної інстанції спростував доводи сторони захисту про суворість призначеного засудженому покарання.

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що при призначенні ОСОБА_5 покарання необхідно враховувати, що злочин було вчинено в громадському місці, та від таких дій обвинуваченого могли постраждати сторонні особи.

Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції і вважає, що призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням вищезазначеного, Суд не знаходить підстав вважати, що постановлені в даному провадженні судові рішення є незаконними з огляду на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. На думку Суду, вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є обґрунтованими і вмотивованими, а вищезазначені доводи касаційної скарги у своїй сукупності не є такими, що спростовують їх законність.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які б свідчили про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 листопада 2019 року таухвалу Кропивницького апеляційного суду від 12 квітня 2021 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3