31.03.2021 Справа № 337/170/19
Провадження № 1-кп/337/26/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м.Запоріжжі, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, не працевлаштованого, реєстрації місця проживання не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

16.08.2018 року, в період часу з 06 години 15 хвилин до 06 години 55 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на стадіоні Запорізької спеціалізованої школи № 40, розташованої за адресою: м.Запоріжжя, вул. Героїв 93 бригади, 18-а, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав рюкзак ОСОБА_5 , темно-синього кольору, вартістю 500 грн., який остання залишила без нагляду, в якому знаходилось наступне майно: мобільний телефон «Huawei» в корпусі чорно-сірого кольору , IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 2599 грн. з аксесуарами на ньому, загальною вартістю 500 грн.; гаманець чорного кольору який для потерпілої матеріальної цінності не має, з грошовими коштами в сумі 1300 грн.; окуляри для зору у футлярі зі шкіри, загальною вартістю 100 грн., а всього майна на суму 4999 грн., чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 18.08.2018 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись навпроти магазину «АТБ» по вул. Василя Сергієнко, 25-б в м. Запоріжжя, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з сумки неповнолітнього ОСОБА_7 , таємно викрав майно ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон «SAМSUNG GALAKXY»в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ : НОМЕР_3 , вартістю 12500 грн.; сім-карту оператора стільникового зв`язку «Київстар» № НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності для потерпілої не має, на рахунку якої

знаходились грошові кошти у сумі 75 грн.; картку банку «Приватбанк Юніор» № НОМЕР_5 , яка матеріальної цінності для потерпілої не має, а всього майна на загальну суму 12575 грн., після чого зник з викраденим майном та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, 19.08.2018 року, приблизно о 18-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на стадіоні Запорізької спеціалізованої школи № 40 м. Запоріжжя, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 93-ї бригади, 18-а, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, шляхом вільного доступу з сумки неповнолітнього ОСОБА_9 , таємно викрав майно ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон «НТС» в корпусі чорного кольору, ІМЕ1 1: НОМЕР_6 , ІМЕ1 2: НОМЕР_7 , вартістю 1200 грн.; захисний прозорий силіконовий чохол, вартістю 50 грн.; сім карту оператора мобільного зв`язку «Водафон» № НОМЕР_8 , вартістю 50 грн.; сім-карту оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» № НОМЕР_9 , вартістю 50 грн.; карту пам`яті на 16 ГБ, вартістю 150 грн., а всього майна на загальну суму 1500 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 вину визнав повністю. Суду пояснив, що 16.08.2018 року він йшов по вул.. Гудименка в м.Запоріжжі до знайомого, де, на спортивному майданчику, біля школи № 40 побачив рюкзак темного кольору, що знаходився на колесах, якими була огороджена бігова доріжка. Він вирішив заволодіти рюкзаком для власних цілей, підійшов та взяв рюкзак, після чого побіг в сторону посадки, де виявив, що у рюкзаку знаходяться: гаманець з грошовими коштами, приблизно 2000 грн., футляр з окулярами та мобільний телефон. Він забрав собі грошові кошти та мобільний телефон, інші речі викинув там-же. Мобільний телефон продав, отримані за нього гроші та викрадені гроші витратив на власні потреби. Про те, що викрадає чужі речі, розумів. Також, 18.08.2018 року, він зі своїми знайомими йшли на пляж, з ними йшов і ОСОБА_12 . На плечі у нього висіла сумка, яка не була закрита. Він штовхнув ОСОБА_13 та у цей час з його сумки викрав мобільний телефон «Самсунг» у корпусі золотистого кольору та картку. Телефон викрав з метою наступного продажу та отримання грошей. У подальшому телефон продав у кіоску на ринку, гроші витратив на власні потреби. Крім того, 19.08.2018 року він знаходився на спортивному майданчику школи № 40 у м.Запоріжжі, де грав у футбол. В цей час він побачив сумку, невелику, на плече, темного кольору, яка лежала на краю поля, на землі. Чия сумка, йому не було відомо. Він підійшов, відкрив сумку та витяг з неї мобільний телефон «НТС» в корпусі чорного кольору, сумку залишив на місці, після чого пішов з майданчика. Телефон викрадав з метою наступного продажу та отримання грошей. Потім телефон продав у кіоску, грошові кошти витратив на власні потреби. Коли викрадав телефон з сумки, слідкував, щоб за його діями ніхто не спостерігав. Вважає це непорозумінням, зробив висновки та розкаюється у скоєному. На теперішній час жодному із трьох потерпілих у рахунок відшкодування завданої шкоди, нічого не відшкодував.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 16.08.2018 року вона з подругою, рано вранці, перебувала на спортивному майданчику біля школи № 40. Їх рюкзаки, вони залишили на колесах, та перебували від них на відстані, приблизно 5-10 метрів. Після перебування на майданчику десь годину та виконання вправ, вирішили піти додому, та на колесах побачили лише рюкзак подруги, а її рюкзак, був відсутній. В рюкзаку був гаманець з грошовими котами 1500 грн., окуляри у футлярі, мобільний телефон. Дівчина, яка була на майданчику сказала, що бачила хлопця, який побіг з рюкзаком, після чого подруга викликала поліцію. На теперішній час їй з викраденого нічого не повернуто, завдана шкода не відшкодована. Просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Просили призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, судом роз`яснено про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Оцінивши докази по справі у сукупності при встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у скоєнні вищезазначених кримінальних правопорушень у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.185 ч.1 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка) ( епізод від 16.08.2018 року); за ст.. 185 ч.2 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно ( епізоди від 18.08.2018 року, 19.08.2018 року).

В якості обставин, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини обвинуваченим.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З часу надходження кримінального провадження до суду- 15.01.2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово ухилявся від явки до суду, через що відносно нього було винесено 21.03.2019 року ухвалу про примусовий привід до суду, а також ОСОБА_6 був оголошений у розшук, ухвалою суду від 11.04.2019 року, знаючи про наявність на розгляді у суді вказаного кримінального провадження, до суду не з`являвся, ухилявся від явки до суду та розгляду справи, а тому, за вказаних обставин суд не вбачає що ОСОБА_6 щиро розкаявся у скоєному, оскільки вищевказані його дії свідчать про зворотнє.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує повне визнання вини обвинуваченим, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, один з яких є проступком, два- не тяжкими кримінальними правопорушеннями, раніше засуджений не був, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного, який є працездатним, але ніде не працює, не має постійного джерела доходу, не має постійного місця реєстрації та постійного місця проживання, оскільки, як пояснив у судовому засіданні, він знімає житло, на обліку в наркодиспансері та психоневрологічному диспансері не перебуває, його ставлення до скоєного- неодноразово ухилявся від явки до суду, через що відносно нього було винесено 21.03.2019 року ухвалу про примусовий привід до суду, а також був оголошений у розшук, ухвалою суду від 11.04.2019 року, тому, суд вважає, що з альтернативних мір покарання, передбачених санкціями ст.185 ч.1, 185 ч 2 КК України, обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді арешту, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута мета, передбачена ч. 2 ст. 50 КК України.

Водночас суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 року та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 року, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_6 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Цивільні позови по справі не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватим ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України та призначити йому покарання:

-по ст.. 185 ч.1 КК України - у вигляді трьох місяців арешту;

- по ст.. 185 ч.2 КК України- чотири місяці арешту.

На підставі ст.. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити до відбуття ОСОБА_6 покарання у вигляді чотирьох місяців арешту.

Речові докази: три оптичні DVD- R диски, залишити в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон «SAМSUNG GALAKXY»в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ : НОМЕР_3 , переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_8 - повернути потерпілій ОСОБА_8 ; змиви з зовнішньої поверхні сумки-гаманця, упаковані в паперовий конверт- залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: ОСОБА_1