ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/106/21 Справа № 699/517/17 Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду в кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року, яким

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимого:

- вироком апеляційного суду Черкаської області від 25.03.2015 року засуджений за ч.3 ст.187, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією 1/2 майна,

- 18.01.2016 року на підставі ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси в порядку ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 21.03.2014 по 01.05.2015, тобто як 03 роки 03 місяці 04 дні та звільнено у зв`язку відбуттям покарання.

Визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України по епізоду крадіжки з магазину «АТБ-Маркет» та за ч.2 ст.190 КК України у зв`язку з тим, що не доведено в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Визнано ОСОБА_11 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши під варту в залі суду після проголошення вироку.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня взяття ОСОБА_7 під варту, тобто з 21 вересня 2020 року.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст.100 КПК України,

В С Т А Н О В И л а:

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 15.06.2018, в період часу з 23.10 год. до 23.30 год., дізнався ПІН-код від банківської картки AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 , та за допомогою даної картки та отриманої інформації в подальшому, 15.06.2018 в період часу з 23:55 год. по 23:59 год., діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, перебуваючи біля банкомату BRANCH 10023-0201 AT «Ощадбанк», що розташований по вул. Горького, 23 м. Корсунь-Шевченківський Черкаська область за допомогою останнього тричі здійснив зняття грошових коштів з банківської картки AT КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 , в сумі 1000,00 грн., 2000,00 грн., 2000,00 грн., на загальну суму 5000,00 грн. В подальшому викрадені грошові кошти витратив на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

Районний суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Крім того, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується за ч.2 ст.190 КК України, тобто в тому, що він 29.05.2017 року, близько 08.00 год., діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном і зверненням його на свою користь, перебуваючи на території дитячого майданчику, що розташований в АДРЕСА_2 , підійшов до гр. ОСОБА_13 та його товариша ОСОБА_14 та ввівши останніх в оману щодо намірів зателефонувати, та шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном марки Huawei Y 541 чорного кольору із двома сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» та «Лайфселл» громадянина ОСОБА_13 , вартістю 1314,00 грн., чим завдав потерпілому збитків на вказану суму. Викраденим мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, шляхом продажу ОСОБА_15 , за що отримав грошову винагороду в розмірі 370,00 грн.

Також, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується за ч.2 ст.185 КК України, тобто в тому, що він же, 13.11.2018 року, в період часу з 18:10 год. до 18:30 год., перебуваючи в середині приміщення магазину «АТБ», що розташований за адресою: вул. Ярослава Мудрого, 59, м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання шляхом вільного доступу взяв з вітрини магазину 2 блістери змінних касет для гоління « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вартістю одного 222,80 грн., які помістив до власної кишені куртки, після чого приміщення магазину покинув не заплативши за них, тим самим спричинивши потерпілій стороні в особі TOB «АТБ-маркет» матеріальну шкоду на загальну суму 445,60 грн.

Судом першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_7 виправдано по епізодам щодо вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_13 (ч.2 ст.190 КК України) та крадіжки з магазину «АТБ-Маркет» (ч.2 ст.185 КК України) через недоведеність у його діях складу інкримінованих злочинів.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні не погоджуючись з вироком районного суду, просить його скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.190 КК України - 2 роки позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань визначити остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Під час апеляційного розгляду дослідити обставини встановлені у кримінальному провадженні. При цьому всупереч вказаних положень кримінального процесуального закону та судової практики судом першої інстанції вказаних вимог закону не дотримано.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України по епізоду заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, у зв`язку з тим, що не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, суд дійшов висновків, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, і не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, на що під час судового розгляду обґрунтовано вказував прокурор.

Районний суд всупереч вимог ст. ст. 7, 84-87, 89, 94 КПК України відкинув як доказ наданий прокурором висновок про вартість майна від 03.07.2017 - мобільного телефону марки «НуаwеіY541-U02», стартового пакету «Лайфселл», стартового пакету «Київстар», як доказ винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, оскільки оцінка майна проведена оцінювачем який не є атестованим експертом. Дані про нього в Реєстрі атестованих судових експертів України відсутні. Крім того, безпідставний висновок суду про не відкриття в порядку ст. 290 КПК України речового доказу (телефону ), та його не дослідження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 просить вирок районного суду змінити, в частині призначення покарання, звільнивши ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

При цьому зазначає, що суду першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст.65 КК України, а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Відповідно до ст.12 КК України інкримінований злочин на момент його вчинення класифікується, як злочин невеликої тяжкості. Районний суд взагалі не врахував поведінку потерпілого ОСОБА_17 , який добровільно дав ОСОБА_18 свою банківську картку та повідомив останньому пін-код до неї. Судом також не в повній мірі враховано, що обвинувачений ОСОБА_19 має ряд позитивних характеристик, а обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, яка підтримла апеляційну скаргу, а проти апеляційної скарги захисника Гречухи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 заперечував, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, а проти задоволення апеляційних вимог прокурора заперечували, перевіривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та залишення без задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Ці вимоги судом першої інстанції не дотримані.

Враховуючи ту обставину, що в апеляційній скарзі прокурора оспорюється вирок лише в частині виправдання Музики за ч.2 ст.190 КК України, а в апеляційній скарзі захисника порушується питання тільки в частині призначеного покарання, то в такому разі колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний аналіз про доведеність винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_19 за ч.2 ст.185 КК України і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Провівши часткове повторне дослідження доказів за клопотанням прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що злочин передбаченей ч.2 ст.190 КК України, тобто вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_13 вчинений ОСОБА_19 при наступних обставинах.

Музика 29.05.2017 року, близько 08.00 год., діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном і зверненням його на свою користь, перебуваючи на території дитячого майданчику, що розташований в АДРЕСА_2 , підійшов до гр. ОСОБА_13 та його товариша ОСОБА_14 та ввівши останніх в оману щодо намірів зателефонувати, та шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном марки Huawei Y 541 чорного кольору із двома сім-картами оператора мобільного зв`язку «Київстар» та «Лайфселл» громадянина ОСОБА_13 , вартістю 1314,00 грн., чим завдав потерпілому збитків на вказану суму. Викраденим мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, шляхом продажу ОСОБА_15 , за що отримав грошову винагороду в розмірі 370,00 грн.

Допитаний в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_19 свою винуватість в інкримінованому злочині не визнав.

Невизнання винуватості ОСОБА_19 у вчиненні шахрайських дій колегія суддів розцінює як намагання уникнути відповідальності за скоєне.

Вина ОСОБА_19 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України підтверджується показами потерпілого ОСОБА_13 , який в суді першої та апеляційної інстанції пояснив, що 29.05.2017 року, близько 08.00 год., сидів на дитячому майданчику з товаришем ОСОБА_20 . До них підійшов ОСОБА_7 і зробив зауваження, що вони сидять на дитячому майданчику та курять цигарки, і що за таке порушення необхідно заплатити штраф по 200 грн. з кожного, оскільки він працівник поліції. Так як у них не було грошей ОСОБА_7 сказав їм, щоб залишили телефон, який буде повернуто після оплати штрафу. Він дав телефон ОСОБА_20 , а ОСОБА_7 взяв у останнього телефон для гарантії оплати штрафу, після чого він дав телефон ОСОБА_18 . У нього ОСОБА_7 не виривав телефон, а він дав йому сам телефон в руки. Сприймав ОСОБА_7 як працівника поліції, тому погодився заплатити штраф. Просив обрати несувору міру покарання обвинуваченому.

Показами свідка ОСОБА_15 в суді першої та апеляційної інстанції про те, що біля магазину «Ірена» у м. Корсунь-Шевченківський, точної дати та часу пригадати не зміг, купив мобільний телефон чорного кольору марки «Huawei» у Музики Анатолія. Вказаний телефон був без документів та сім-карти. Даним телефоном користувався близько 2 місяців, а потім його вилучили працівники поліції. ОСОБА_7 гроші за придбання мобільного телефону йому не повернув.

Показами свідка ОСОБА_20 , який в суді першої та апеляційної інстанції пояснив, що він разом з ОСОБА_13 був на дитячому майданчику в м. Корсуні-Шевченківському поблизу автостанції. Там вони пили каву і курили. До них підійшов ОСОБА_7 , представився охоронником і повідомив, що за куріння на майданчику потрібно сплатити штраф 200 грн. Далі він сказав щоб залишили телефон, який буде повернуто після сплати 200 грн. штрафу.

Крім того, винуватість Музики у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України підтверджується:

- даними протоколу огляду місця події від 03.07.2017 року та фото таблиці до нього, під час якого було оглянуто мобільний телефон марки «HyaweiY541-U02» чорного кольору, розміром 0,5?6?12 см. у вимкненому стані. Під час огляду вилучено мобільний телефон марки «HyaweiY541-U02» чорного кольору (а.п. 91-94 том 1);

- даними висновку про вартість майна, а саме мобільного телефону марки HuaweiY541-U02», вартість якого станом на 29.05.2017 року 1314,00 (одна тисяча триста чотирнадцять) гривень ( т.1 а.п.101).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що органами досудового розслідування не було вчинено належних заходів щодо визначення вартості телефону потерпілого, як під час досудового розслідування, так і в суді, тобто належним чином не доведена об`єктивна сторона злочину, що є обов`язковим предметом доказування. На цій підставі місцевим судом оцінено критично, як доказ винуватості Музики у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України, наданий прокурором висновок про вартість майна від 03.07.2017 року мобільного телефону марки «HyaweiY541-U02», стартового пакету «Лайфселл», стартового пакету «Київстар», оскільки оцінка майна проведена оцінювачем ОСОБА_21 , який не є атестованим експертом. Дані про нього в Реєстрі атестованих судових експертів України відсутні.

З матеріалів кримінально провадження слідує, що слідчим на підставі ст.ст. 110, 242, 243 КПК України було винесено постанову про призначення товарознавчої експертизи від 03 липня 2017 року, до проведення якої залучено суб`єкта оціночної діяльності - фізичну особу підприємця ОСОБА_21 . Вказаному фахівцю в галузі оціночної діяльності відповідно до вимог ст. ст. 69, 1 10, 242, 243 КПК України були роз`яснені його права та обов`язки та він відповідно до ст. 384, 385 КК України був попереджений про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, про що свідчить його підпис у висновку.

За вказаних обставин, не має підстав вважати, що товарознавча експертиза від 03 липня 2017 року, проведена не суб`єктом судово-експертної діяльності та з порушенням порядку призначення експертизи немає.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року (в редакції до 02 жо втня 2017 року), чинною на момент проведення товарознавчої експертизи від 21 грудня 2016 року, незалежність судового експерта та правильність його висновків забезпечувалися процесуальним порядком призначення судового експерта.

В подальшому норма вказаної статті Закону України «Про судову експертизу» зазнала змін (внесеними згідно з Законом № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року) та незалежність судового експерта та правильність його висновку стала забезпечуватися визначеним законом порядком призначення судового експерта.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст.7 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року (в редакції до 02 жовтня 2017 року) судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначеними цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. Для проведення деяких видів експертиз, які не здійснюються виключно державними спеціалізованими установами, за рішенням особи або органу, що призначили судову експертизу, можуть залучатися крім судових експертів також інші фахівці з відповідних галузей знань.

У зв`язку з внесеними змінами Законом № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року до Закону України «Про судову експертизу» було визначено, що судово- експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Окрім того, нормою ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судову експертизу» від 25 лютого 1994 року (в редакції до 02 жовтня 2017 року) було визначено, що особа або орган, які призначили судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, а у випадках, передбачених частиною четвертою статті 7 цього Закону, - іншим фахівцям з відповідних галузей знань.

За вказаних обставин, аналізуючи норму вищезазначеного закону, встановлено, що на момент проведення експертизи вартості мобільного телефону марки «HyaweiY541-U02», стартового пакету «Лайфселл», стартового пакету «Київстар», незалежність судового експерта та правильність його висновків забезпечувалось процесуальним порядком призначення судового експерта. Орган досудового розслідування під час призначення експертизи могли доручити її проведення, крім судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів і іншим фахівцям з відповідних галузей права. Вказана позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №396/676/17 від 23.04.200 у справі №196/736/17.

Щодо доводів місцевого суду про порушення вимог ст.290 КПК, а саме, не відкриття речового доказу (телефону) та його не дослідження, колегія суддів приходить до на ступних висновків.

Вимогами ч.3 ст.290 КПК України передбачено обов`язок прокурора, або слідчого за його дорученням надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження 28 липня 2017 року підозрюваному були відкриті усі матеріали досудового розслідування. Крім того, йому вручався реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому, зокрема, було зазначено про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, в тому числі телефону. Обвинувачений не був позбавлений права, у разі необхідності, ознайомитися із даним речовим доказом. Жодних зауваждень, клопотань від обвинуваченого не поступало.

Законодавець встановив процедуру, яка забезпечує реалізацію права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, тобто надає сторонам майбутнього судового розгляду можливість ознайомитися із доказами (в тому числі речовими) кожної із них і підготувати правову позицію, що буде ними обстоюватись у змагальній процедурі судового розгляду.

Слід звернути увагу, що на орган досудового розслідування покладено обов`язок надати сторонам майбутнього судового розгляду безперешкодно реалізувати їх можливість ознайомитися із речовими доказами (у разі виявлення ними бажання), однак він не зобов`язаний здійснювати таке ознайомлення в обов`язковому порядку за відсутності ініціативи сторони.

Аналізуючи вказані докази та провівши безпосереднє їх дослідження, колегія суддів приходить до переконання про наявність в діях Музики складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд упереджено надав оцінку доказам сторони обвинувачення, порушуючи норми кримінального процесуального закону, що призвело до неправильного рішення про відсутність в діях Музики складу злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК Укрїни.

Встановлені апеляційним судом фактичні обставини кримінального провадження спростовують висновки суду першої інстанції щодо неналежного доведення об`єктивної сторони злочину.

За вказаних обставин, колегія суддів кваліфікує дії Музики за ч.2 ст.190 КК України шахрайство, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою вчинене повторно.

Висновок суду про виправдання Музики по епізоду крадіжки в магазині АТБ та його засудження за ч. ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно ( по епізоду зняття грошових коштів з банківської картки, що належить ОСОБА_12 ) в апеляційній скарзі прокурора та захисника, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 не оскаржується, а тому колегія суддів не проводить детальний його аналіз і переглядає вирок лише в межах апеляційних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільку кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до змісту ст.65 КК України суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Призначаючи покарання ОСОБА_18 , колегія суддів враховує особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, характеристику останнього, його непогашену судимість (т.1 а.с.137), думку потерпілого, який просив обрати несувору міру покарання, відшкодування шкоди за епізодом крадіжки, позитивну характеристику по місцю проживання, на спеціальних обліках не перебуває, відсутність обставин, які обтяжують покарання, тому приходить до переконання про призначення ОСОБА_18 покарання в межах санкції ч.2 ст.190 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначити ОСОБА_18 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, яке є достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним інших кримінальних правопорушень

За вказаних обставин, вимоги захисника Гречухи про пом`якшення покарання та звільненння ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України є безпідставними, які не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для пом`якшення покарання та застосування положень ст.75 КК України, як на цьому наполягає захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд апеляційної інстанції врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання, а саме: раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив і знову в 2018 році, після звільнення в 2016 році вчинив два епізоди злочинної діяльності, свою винуватість не визнав за ч.2 ст.190 КК України.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, апеляційна прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції до скасування в частині виправдання за ч.2 ст.190 КК України та призначення остаточного покарання з постановленням нового вироку.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 410, 411, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційнй скаргу захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині виправдання за ч.2 ст.190 КК України та призначення остаточного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.190 КК України покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України за вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року до 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 до відбуття покарання 1 (один) рік 1 (один) місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання з 21 вересня 2020 року.

В решті вирок Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому коії судового рішення.

Головуючий суддя

Судді