Номер провадження: 11-кп/813/1537/21
Номер справи місцевого суду: 505/2638/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2021 по кримінальному провадженні №0000742, внесеному до ЄРДР 08.07.2020 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липецьке Котовського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо обвинувачений на протязі 3 (трьох) років не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 08.07.2020 року, близько 14 год. 11 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим позбавив себе можливості правильно орієнтуватися в дорожній обстановці, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння заборонено, приступив до керування технічно несправного автомобіля марки «КІА МАGENTIS» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Подільськ-Ананьїв (Т1612), яка розташована між с. Липецьке та с. Малий Куяльник Подільського району Одеської області, не врахувавши дорожню обстановку, яка не забезпечує безпеку і не дає йому можливість постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, а саме допустив з`їзд автомобілю правою частиною на узбіччя вказаної автодороги, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру не переконався у безпеці свого руху, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не застосував, а навпаки, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників руху, а саме пасажиру ОСОБА_9 , який перебував на задньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, здійснив з`їзд з автодороги та перекидання транспортного засобу.

В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі забою головного мозку лівої потилично долі легкого ступеня, множинні садна та синці обличчя, множинні вогнища забою м`яких тканин голови, закритий перелом кісток лицьового черепа (перелом кісток носа, лівої виличної кістки, стінок лівої гайморової пазухи); багатоуламковий перелом лівого поперечного відростку С2 хребця; закрита травма органів грудної порожнини в вигляді множинних переломів задніх відділів 1-10 лівих ребер зі зміщенням уламків, лівобічний гідроторакс, перелом правого поперечного відростку Т2 хребця, перелом ключиці зліва, перелом лівої лопаткової кістки перелом 2 правого ребра; вогнищевий забій легень; закрита травма органі черевної порожнини в вигляді субкапсулярного розриву лівої нирки; множини синці та садна тулуба та кінцівок.

Зазначені тілесні ушкодження в області голови, грудної клітини та черевної порожнини, на підставі п. 2.2.2. «Правил встановлення тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 року належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; пошкодження в області шиї - на підставі п. 2.1.3. «е» належать до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що судом першої інстанції неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність, оскільки, застосувавши положення ст. 75 КК України, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, як основного так і додаткового, що є неприпустимим, оскільки додаткове покарання повинно виконуватись самостійно.

За результатом розгляду апеляційної скарги заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 просив оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, застосувавши положення ст. 75 КК України лише до основного покарання. В іншій частині вирок суду прокурором не оскаржується.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації його дій, вважає, що суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання.

Суд при призначенні покарання не врахував, що потерпілий не має до обвинуваченого жодних претензій, він працює трактористом, іншої роботи він не має, застосування до нього додаткового покарання позбавить засобів до існування. За результатом апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, призначити йому покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років, з застосуванням ст. 75, 76 КК України, без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та не підтримав апеляційну скаргу прокурора, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, підтвердженням чого є журнал судових засідань від 02.02.2021 року, суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорювали фактичні обставини справи в суді першої інстанції, тому обвинувачений не може оскаржувати вирок суду першої інстанції з запереченням підстав, які ніким не оспорювалися, також обвинувачений погодився на застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, а головуючим було роз`яснено наслідки застосування вищевказаної статті.

Порушень проведення судового засідання в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, які б могли істотно вплинути на прийняте судом першої інстанції рішення, апеляційним судом під час розгляду скарги обвинуваченого не встановлено.

Одночасно апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 є обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що приймає до уваги обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та, пересвідчившись, що ОСОБА_7 дійсно має посвідчення водія серії НОМЕР_2 застосував до обвинуваченого такий додатковий вид покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.
В той час, ст. 77 КК України передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК в резолютивній частині обвинувального вироку має зазначатись покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Зокрема, Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснив, що при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційному класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку (абз. 5 п. 9).

Таким чином, у разі звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України із застосуванням додаткових покарань (крім конфіскації майна) суд у резолютивній частині вироку повинен чітко вказати, що таке звільнення стосується тільки основного покарання, а додаткове має обов`язково виконуватись самостійно.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції в оскаржуваному вироку не дотримався приписів ст. 75 КК України, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не зазначив, звільняє обвинуваченого від основного чи додаткового покарання.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

У п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При прийнятті рішення про призначення обвинуваченому покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При обранні виду та міри покарання судом першої інстанції врахована суспільна небезпека вчиненого обвинуваченим, обставини, при яких було скоєно злочин, дані про його особу, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість висновку суду щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, а доводів, які б спростовували обґрунтованість вказаного висновку суду першої інстанції, апеляційна скарга ОСОБА_7 не містить.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_7 працює трактористом, іншої роботи не має, не може вважатись підставою для звільнення його від додаткового покарання, оскільки мета кримінального закону не тільки кара, а й перевиховування. Обвинувачений, працюючи водієм повинен неухильно виконувати ПДР України, якими встановлено категоричну заборону руху транспорту в стані алкогольного сп`яніння, за що передбачена відповідальність.

Враховуючи ступень тяжкості вчиненого злочину і його наслідків, апеляційний суд приходить до висновку про те, що призначене обвинуваченому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним заходом, оскільки на думку апеляційного суду не призначення додаткового покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та обставинам вчиненого злочину, з причин м`якості, тому у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 слід відмовити.
При цьому, апеляційний суд вважає, що необхідності у задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України немає, оскільки вироком суду останній вже визнаний винуватим у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що виключає у собі необхідність повторного визнання його винуватим, як про це зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання - скасуванню, з ухваленням нового вироку у цій частині.

Керуючись статтями 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2021, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.
Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4