Постанова

Іменем України
10 лютого 2021 року

м. Київ
справа № 610/737/17

провадження № 51-2690км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 березня 2020 року стосовно нього в кримінальному провадженні № 0000123 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 березня 2020 року вирок стосовно ОСОБА_7 залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 30 січня 2017 року близько 10:00 в м. Балаклія Харківської області незаконно проник у кв. АДРЕСА_2 , звідки таємно повторно викрав належні потерпілій ОСОБА_8 майно та гроші на загальну суму 578,99 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційні скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок та ухвалу стосовно нього скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Мотивує тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано характер його стосунків із сестрою потерпілої, визнано недоцільним дослідження доказів, однак, наслідків розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, він не зрозумів. Також зазначає, що суд не взяв до уваги його позитивні характеристики за місцем проживання і роботи, незадовільний стан його здоров`я, відшкодування завданих потерпілій збитків. Вищевказане, на думку засудженого, призвело до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Крім цього, ОСОБА_7 стверджує, що в засідання суду апеляційної інстанції його не викликали, усупереч вимогам ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд провів розгляд за відсутності учасників судового провадження, причини неявки яких не були відомі суду, чим порушив його право на захист, в ухвалі своїх висновків належним чином не мотивував та вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги засудженого не навів.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 і просила її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційної скарги і просив її відхилити, вважаючи ухвалені стосовно ОСОБА_7 судові рішення законними і обґрунтованими.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги (ч. 2 ст. 433 КПК України).
Стосовно доводів засудженого в касаційній скарзі щодо порушення порядку дослідження доказів у справі, що призвело до неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів касаційного суду зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 у судовому засіданні суду першої інстанції в присутності захисника ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся і розповів про обставини злочину так, як їх наведено у вироку. Тому суд, допитавши потерпілу ОСОБА_8 , відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Зазначене підтверджується звукозаписом судового засідання від 04 серпня 2017 року та даними журналу відповідного судового засідання (Т. 1, а. п. 79). І хоча вирок суду дійсно не містить посилання на ч. 3 ст. 349 КПК України, визначений у ній порядок дослідження доказів застосований судом першої інстанції правильно, що знайшло відображення у тексті вироку.
Таким чином, за згодою учасників судового провадження, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , суд під час ухвалення вироку обмежився лише показаннями ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 та дослідженням письмових доказів, отже посилання на неповноту дослідження доказів, яке не передбачено встановленим порядком, є необґрунтованим.
З приводу твердження у касаційній скарзі ОСОБА_7 про те, що до вчинення злочину він проживав як співмешканець з сестрою потерпілої, то цей факт жодним чином не спростовує висновків суду про його винуватість та не впливає на правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням у житло.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог статей 50, 65 КК України у межах санкції норми кримінального закону, за яким його засуджено, з урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про його особу та конкретних обставин справи.
Місцевий суд, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, обрав ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, яке максимально наближене до найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 185 КК України, за якою його засуджено, та при цьому, крім іншого, врахував, що ним у період іспитового строку за попереднім вироком (за яким його також засуджено за корисливий злочин проти власності) вчинено новий тяжкий злочин, за який передбачено покарання від 3 до 6 років позбавлення волі. За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення і перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а призначення більш м`якого виду покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не буде ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.
Водночас, враховуючи те, що після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання за ним ОСОБА_7 вчинив новий злочин, за який його засуджено вироком у цій справі, судом обґрунтовано застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК України і до покарання за вироком у цій справі частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11 вересня 2014 рокустосовно нього у виді позбавлення волі на 1 рік та визначено йому остаточне покарання за сукупністю вироків 4 роки 6 місяців позбавлення волі. З вищенаведеними аргументами судів попередніх інстанцій погоджується також і колегія суддів суду касаційної інстанції.
З приводу ненадання місцевим судом правової оцінки даним про стан здоров`я ОСОБА_7 , зокрема, регулярному проходженню ним стаціонарного лікування у психіатричній лікарні, то за даними висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 430 від 25.05.2018, призначеної судом, ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості та синдром залежності внаслідок вживання опіоїдів, крім того виявляє симуляцію. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Стосовно доводів у касаційній скарзі засудженого щодо упередженості суду першої інстанції, то по суті вони зводяться до незгоди ОСОБА_7 з наданою судом оцінкою доказів. Конкретних аргументів, які могли би вказувати на небезсторонність суду в цьому кримінальному провадженні, касаційна скарга не містить.
Твердження ОСОБА_7 про неповідомлення його, а також його захисника та потерпілої ОСОБА_8 про дату, час і місце апеляційного розгляду його апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції спростовуються відомостями, які містяться в наявних у матеріалах кримінального провадження зворотніх повідомленнях про вручення рекомендованих поштових відправлень, відповідно до яких обвинувачений та потерпіла отримали їх особисто, а відправлення для адвоката ОСОБА_10 , який представляв інтереси ОСОБА_7 у суді апеляційної інстанцій, було вручено довіреній особі (Т. 3, а. п. 4-6). За наявності даних про належне повідомлення учасників судового провадження про розгляд справи в апеляційному суді, враховуючи те, що про поважні причини свого неприбуття вони не повідомили, а за обставинами справи їх участь в засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися, не суперечив вимогам ч. 4 ст. 405 КПК України.
При цьому даними про отримання ОСОБА_7 після ухвалення вироку травми хребта, яка призвела до встановлення йому першої групи інвалідності, у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду та позбавлений можливості самостійно рухатися, апеляційний суд на час апеляційного провадження не володів, оскільки в матеріалах справи вони відсутні. Копії медичної документації, в яких містяться відповідні дані, було долучено засудженим ОСОБА_7 до його касаційної скарги на вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, у зв`язку з чим з метою забезпечення права засудженого на захист колегією суддів касаційного суду було прийнято рішення про призначення йому захисника. Також колегія суддів зауважує, що вирішення питання про звільнення особи від покарання за хворобою здійснюється в порядку виконання вироку згідно зі статтями 357, 359 КПК України.
Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 , під час касаційного розгляду колегією суддів суду касаційної інстанції не встановлено.
Таким чином, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржені судові рішення стосовно нього без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 березня 2020 року стосовно нього - без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3