Справа № 675/748/19
Провадження № 1-в/675/1/2021
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"23" лютого 2021 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючого -
судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ізяславського районного суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 вирішення питання про звернення вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року до виконання, застосування давності обвинувального вироку,
в с т а н о в и в :
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою, у якій зазначив, що 14 червня 2002 року Апеляційний суд Черкаської області як суд першої інстанції постановив вирок, яким визнав його винуватим в умисному вбивстві за обтяжуючих обставин і призначив покарання у виді довічного позбавлення волі. Цим же вироком міру запобіжного заходу залишено попередню тримання під вартою.
29 жовтня 2002 року Верховним судом України зазначений вирок переглядався у касаційному порядку та вирок залишено без зміни.
Після розгляду справи касаційною інстанцією заявник утримувався в СІЗО і до нього продовжувала застосовуватися міра запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У серпні 2003 року УДДУПВП в Черкаській області прийняло рішення про його розподіл до Замкової виправної колонії (№ 58).
25 червня 2004 року Верховний Суд України в порядку виключного провадження скасував ухвалу Верховного Суду України від 29 жовтня 2002 року та справу направив на новий касаційний розгляд. В резолютивній частині ухвали Верховний Суд України залишив обраний заявникові запобіжний захід у виді тримання під вартою у слідчому ізоляторі.
16 вересня 2004 року Верховним Судом України постановлена ухвала, відповідно до якої вирок Апеляційного суду Черкаської області відносно ОСОБА_4 від 14 червня 2002 рокузалишив без зміни і вирок набрав законної сили.
Після розгляду справи судом касаційної інстанції 16 вересня 2004 року вирок не був звернений до виконання в установлений строк і Апеляційним судом Черкаської області не було направлено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили органу, на який покладається обв`язок виконання вироку.
В подальшому заявник утримувався в СІЗО і лише 10 вересня 2005 року, діючи на власний розсуд, органи виконавчої влади етапували його із Черкаського СІЗО до Замкової ВК (№ 58) і адміністрація установи без попереднього отримання розпорядження суду про виконання вироку свавільно почала застосовувати до нього призначене вироком покарання.
На запити заявника від Черкаського СІЗО та Замкової виправної колонії він отримав відповіді про відсутність розпорядження суду про набрання вироком законної сили після перегляду судом касаційної інстанції 16 вересня 2004 року.
Посилаючись на норми кримінального та кримінально-процесуального законодавства, ОСОБА_4 вказує, що у даному випадку підлягає застосуванню ст. 49 Кримінального кодексу України (в ред. 1960 р.), відповідно до якої обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано у строк 10 років при засудженні до більш суворого покарання ніж позбавлення волі на строк 5 років. Оскільки вирок апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року набрав законної сили 16 вересня 2004 року, але не був звернений до виконання, він повинен бути звільнений ще 14 червня 2014 року. Таким чином, на даний час він утримується у виправній установі без належного розпорядження суду, що є незаконно, а тому ОСОБА_4 просить вирішити питання про застосування до нього давність виконання обвинувального вироку суду, звільнивши його, або ж замінити довічне позбавлення волі покаранням на певний строк.
В судовому засіданні ОСОБА_4 , його представник адвокат ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримали.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення поданої заяви, вважає вимоги засудженого безпідставними.
Суд, заслухавши засудженого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , дослідивши матеріали провадження, приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_4 вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 14 червня 2002 року Апеляційним судом Черкаської області за ст. ст. 69, 93 п. «а, г, і», 142 ч. 3, 263 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 29 жовтня 2002 року вирок залишено без зміни.
20 травня 2003 року Апеляційним судом Черкаської області було видано розпорядження у справі № 1-10/2002 про набрання вироком апеляційного суду щодо ОСОБА_4 29 жовтня 2002 року.
Ухвалою Верховного Суду України від 25 червня 2004 року, постановленою в порядку виключного провадження, скасовано ухвалу Верховного Суду України від 29 жовтня 2002 року та справу направлено на новий касаційний розгляд. Запобіжний захід ОСОБА_4 залишено без зміни тримання під вартою.
Ухвалою Верховного Суду України від 16 вересня 2004 року вирок апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
27 серпня 2005 року ОСОБА_4 вибув із Черкаського СІЗО до ЗВК № 58.
Згідно повідомлень державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» та державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_4 окремого розпорядження про набрання чинності вироку апеляційного суду Черкаської області від 14 червня 2002 року після винесення ухвали Верховним Судом України 16 вересня 2004 року немає.
Також на запит суду від голови ліквідаційної комісії Апеляційного суду Черкаської області надійшло повідомлення, що у справі № 1-10/02 не виявлено іншого розпорядження про набрання вироку законної сили після перегляду касаційною інстанцією у 2004 році.
Відповідно до ст. 49 Кримінального кодексу України (в ред. 1960 р.) обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили:

1) один рік - при засудженні до покарання не більш суворого, ніж виправні роботи або направлення в дисциплінарний батальйон;

2) три роки - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше двох років, заслання або вислання;

3) п`ять років - при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

4) десять років - при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі строком на п`ять років.

Згідно ст. 401 КПК України (в ред 1960 р.) вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Обвинувальний вирок виконується після набрання ним законної сили.

Статтею 404 КПК України (1960 р.) визначено, що вирок, який набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніш як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції.

Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального ироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

Суд констатує, що звернення вироку до виконання це діяльність суду по видачі розпорядження про виконання вироку, що вступив у законну силу. Мета його полягає в тому, щоб довести до відома органів, уповноважених за законом виконувати вирок, який саме вирок і які конкретно його рішення підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 87 Кримінально-виконавчого кодексу України особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили.

З огляду на викладене невидання або несвоєчасне видання головуючим суддею розпорядження про набрання вироком законної сили не свідчить про неможливість відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі, а являється лише порушенням вимог Інструкції з документообігу в частині видачі окремого розпорядчого документа.

Суд вважає помилковим твердження засудженого ОСОБА_4 , що відносно нього і на даний час діє запобіжний захід у виді тримання під вартою, так як відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» запобіжний захід застосовується щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

На думку суду позиція ОСОБА_4 про дію щодо нього запобіжного заходу є надуманою, оскільки сам засуджений безпосереднього звертався до Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотанням про зарахування йому терміну попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання, і вказаний суд ухвалою від 28 вересня 2016 року зарахував для нього термін попереднього ув`язнення, а саме з 29.11.2014 року по 06.05.2015 року та з 23.12.1999 року по 16.09.2004 року у строк відбутого покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Тобто, звертаючись до суду із таким клопотанням, ОСОБА_4 усвідомлював, що він відбуває покарання і що термін попереднього ув`язнення для нього має бути зарахований у строк відбутого покарання у пільговому (подвійному) обчисленні.

З огляду на наведені норми матеріального і процесуального права, оцінивши зібрані у справі до досліджені судом докази в їх сукупності, суд констатує, що обвинувальний вирок щодо ОСОБА_4 від 16 червня 2002 року набрав законної сили 16 вересня 2004 року, і з того часу засуджений відбуває покарання. Вирок звернений до виконання, а тому відсутні підстави для звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про вирішення питання про звернення вироку Апеляційного суду Черкаської області від 14.06.2002 року до виконання, застосування давності обвинувального вироку, заміни довічного позбавлення волі на позбвлення волі на певний строк.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1