Справа № 645/1105/19
Провадження № 1-кп/645/149/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2021 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова Харківської області - ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, з середньо освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,
ОСОБА_5 , 2 вересня 2018 року, приблизно о 14 год. 00 хв., знаходячись поблизу будинку 10А по б-ру Б.Хмельницького, у м.Харкові, побачив на пішохідному тротуарі, у нерухомому положенні, автомобіль марки «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, використавши нікчемний привід щодо місця паркування зазначеного автомобіля, підійшовши до нього та діючи з хуліганських спонукань, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки та нормами моралі, почав гучно висловлюватися нецензурною лайкою на адресу раніше не знайомої йому ОСОБА_4 , яка в цей час знаходилася на водійському сидінні в салоні вищевказаного автомобіля. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 , діючи умисно, з хуліганських мотивів, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що виразилось у відкрито вираженому, очевидному для винного та інших осіб зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, моралі, благопристойності, усвідомлюючи, що він грубо порушує встановлені правила громадського порядку та через свою особисту виняткову зухвалість, усвідомлюючи, що з урахуванням його ваги та зросту буде пошкоджено автомобіль, став ногами на капот автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 та піднявшись на дах автомобіля, почав по ньому ходити, таким чином, пройшовся по всій поверхні автомобіля. Так, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , згідно висновку автотоварознавчої експертизи №287 від 11.01.2019 року спричинив деформування металевих частин автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 у вигляді: вм`ятини металу по всій поверхні панелі даху, загальними розмірами 90х40 см та деформції верхньої частини кришки багажнику, у вигляді вм`ятини розміром 10х12 см., заподіявши тим самим ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 7785 грн. 48 коп. Після чого, ОСОБА_5 намагався втекти з місця вчиненого кримінального правопорушення, однак, був зупинений співробітниками патрульної служби.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе не визнав у повному обсязі, пояснив суду, що жодних хуліганських дій він не вчиняв, у зазначений в обвинувальному акті день та час, він зі своєю малолітньою дитиною йшов по тротуару по б-ру Б.Хмельницького, у м.Харкові, в районі будинку 10А, на них ледве не наїхав автомобіль марки «Hyundai Elantra», який рухався зі швидкістю приблизно 10 км/год, він намагався уникнути зіткнення з автомобілем та наскочив на нього. У цей час з зазначеного автомобіля вийшла ОСОБА_4 , яка находилася в стані алкогольного сп`яніння, та почала виражатися на його адресу нецензурною лайкою.
Не дивлячись на невизнання своєї провини, вина ОСОБА_5 у фактично скоєному підтверджується наступним.
Поясненнями потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності, пояснила суду, що на початку вересня 2018 року проводилися змагання по велоспорту по б-ру Б.Хмельницького, у м.Харкові, вона на автомобілі «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , також призвела учасника змагань, оскільки поліцейські попросили звільнити б-р Б.Хмельницького, вона, як і інші водії поставила автомобіль біля паркану в районі будинку 10А, по б-ру Б.Хмельницького. Після закінчення змагань, відкрили бульвар для руху автотранспорту, щоб виїхати дорогу, вона, як і інші водії, мали проїхати приблизно 50 м. по тротуару, коли почала руху їй назустріч йшли пішоходи, вона зупинилась, щоб їх пропустити. В цей час один із пішоходів ОСОБА_5 , виражаючись на її адресу нецензурною лайкою, стрибнув на капот, наступив на переднє скло і пройшов по даху її автомобіля, спричинивши механічні пошкодження. Вона викликала поліцію, однак, ОСОБА_5 почав чинити їм опір.
Поясненнями свідка ОСОБА_7 , який є інспектором патрульної поліції, даними в ході судового розгляду про те, що 2 вересня 2018 року він знаходився на денному чергуванні, під час патрулювання, в районі будинку АДРЕСА_3 , їх покликала на допомогу жінка та поскаржилася, що по її автомобілю «Hyundai Elantra» пройшовся незнайомий чоловік, при цьому грубо виражався на її адресу нецензурною лайкою. Коли вони підійшли, то побачили припаркований на пішохідному тротуарі автомобіль «Hyundai Elantra», на якому були вм`ятини, жінка їм повідомила, що автомобіль тут припаркований через проведення велопробігу. В цей час чоловік, як стало відомо після пред`явлення документів ОСОБА_5 , продовжував виражатися нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, намагався залишити місце правопорушення, у зв`язку з чим вони змушені були застосувати фізичну силу та газовий балончик, на що чоловік також не реагував, було викликано другий екіпаж, а також слідчо оперативна група.
Поясненнями свідка ОСОБА_8 даними в ході судового розгляду, який зазначив, що 2 вересня 2018 року він спостерігав за велопробігом на б-рі Б.Хмельницького, у м.Харкові, після його закінчення він рухався по пішохідному тротуарі, на якому, з боку, був припаркований автомобіль «Hyundai Elantra», пройшовши повз автомобіль, позаду себе почув нецензурну лайку, повернувшись, побачив, як невідомий раніше йому чоловік, нецензурно лаючись, застрибнув на капот зазначеного автомобіля, потім пройшовся по даху цього автомобіля та зістрибнув з його багажника. З автомобіля вийшла жінка, почали кричати чоловіку, що він наробив, останній в свою чергу продовжив виражатися нецензурною лайкою. Через деякий час під`їхала патрульна машина.
Поясненнями свідка інспектора патрульної поліції ОСОБА_9 , даними в ході судового розгляду про те, що 2 вересня 2018 року, він знаходився на деному чергуванні на перехресті б-ра Б.Хмельницького та Ак. Філіпова, в період часу з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., проводили охорону громадського порядку під час проведення велоперегонів. Рух транспортних засобів був заборонений, в свою чергу, автомобілі, які були учасниками змагань, мали право проїхати на спеціально відведені місця, одне з яких був паркан біля будинку АДРЕСА_3 .
Аналогічними поясненнями свідка ОСОБА_10 .
Також в судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази.
Фактичні дані, що містяться у протоколі огляду місця події та фототаблиці до нього від 2 вересня 2018 року, в ході якого був оглянутий автомобіль «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому виявлені пошкодження: вм`ятини посередині даху автомобіля, вм`ятини біля лобового скла, вм`ятину на багажнику автомобіля, вм`ятини на даху біля заднього скла автомобіля (а.к.п.28-30)
Зміст протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками до нього від 22 січня 2019 року, в ході якого ОСОБА_4 вказала на ОСОБА_5 , як на особу, яка вчинила 02.09.2021 року відносно неї хуліганські дії (а.п. 34-35)
Матеріали, що свідчать про проведення велоперегонів «Золоті колеса» 02.09.2018 року по б-ру Б.Хмельницького 32/38, у м.Харкові та дислокацію сил Управління патрульної поліції на даних велоперегонах. (а.к.п. 99-102).
З дослідженого судом, у порядку § 3 Глави 28 КПК України, у судовому засіданні, висновку експерта, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, судовим розглядом встановлено наступне.
Відповідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №287 від 11.01.2019 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті протиправних дій внаслідок протиправних дій (02.09.2018 року) становить 7785 грн. 48 коп. (а.к.п. 118-124).
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку учасників кримінального провадження, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Ст.91 КПК України визначає обставини які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Доказування полягає у збирання перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_5 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ є допустимим, якщо він отриманий в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 87 КПК України визначений вичерпний перелік підстав, за яких доказ може бути визнаний недопустимим. Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. У відповідності до вимог ст.ст.85, 86 КПК України, суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Досліджені і перевірені судом докази у справі, якими обґрунтовується винуватість ОСОБА_5 у вчиненому є узгодженими, співпадають між собою та сумніву у своїй належності та допустимості у суду не викликають.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 324, ст. 368 КПК України, суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину і за якою статтею кримінального закону це діяння має кваліфікуватися, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя чи здоров`я особи від суміжного, при дослідженні доказів виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.
Проаналізувавши викладені по даному кримінального провадженню докази та оцінивши їх в сукупності, суд визнає необґрунтованими ствердження обвинуваченого про непричетність до вчинення кримінального правопорушення, оскільки вони спростовуються доказами викладеними у вироку, які об`єктивно узгоджуються з обставинами справи.
Вирішуючи питання винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_5 , суд виходить із наступного.
Для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання (ВССУ Інформаційний лист 30 січня 2013 року №223-192/0/4-13).
Правильну кримінально-правову оцінку хуліганства та відмежування його від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини, належить проводити за сукупністю ознак суспільно небезпечного діяння, які згідно із законом про кримінальну відповідальність охоплюються поняттям склад злочину і визначають діяння як злочинне та кримінально каране. Зокрема, в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Об`єктом захисту у ст.296 КК є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебуває і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив. Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній умовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Верховний Суд у згаданій постанові (від 4.10.2012 №5-17кс12) акцентував увагу на роз`ясненні, наданому в постанові Пленуму ВС від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з яким суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Початок прояву хуліганства (ст.296 КК) може бути різний: особа може завчасно передбачити, що перебуватиме у громадському місці під час проведення якихось заходів, й у зв`язку із цим готується, налаштовує себе на вчинення у той час відповідних протиправних дій, або ж рішення вчинити такі дії може виникнути спонтанно, раптово, ситуативно. Однак для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин.
При відмежуванні хуліганства від, зокрема, посягань проти життя і здоров`я людини судам необхідно враховувати, що суспільно небезпечне діяння не може бути кваліфіковано як хуліганство за наявності у сукупності таких обставин справи (провадження): 1) засуджені і потерпілі між собою були знайомі; 2) до злочинного посягання перебували в особистих неприязних стосунках; 3) поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка самих потерпілих; 4) зі змісту протиправних дій кожного із засуджених простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілих через особисту неприязнь до них.
Судом взято до уваги правовий висновок вищого суду, згідно якого «для кваліфікації дій особи за ст.296 КК обов`язковим є наявність умислу винного саме на порушення громадського порядку» (постанова ВСУ у справі № 5-17кс12 від 04.10.2012 р.).
Зокрема, протиправні дії обвинуваченого були спрямовані проти громадського порядку, тобто проти усталених взаємовідносин громадян між собою та суспільством, заснованих на загальноприйнятих правилах співжиття, спокійних умов побуту та відпочинку людей. Так, на правомірні зауваження свідків, зокрема працівника поліції, обвинуваченому на очевидні порушення ним громадського порядку, останній не реагував, вчиняючи при цьому хуліганські дії. Висловлюючись в громадському місці, яким є загальнодоступна частина населеного пункту, нецензурною лайкою, обвинувачений проявляв явну неповагу до суспільства. При цьому об`єктивна сторона протиправних дій мала умисний та активний характер, обвинувачений усвідомлено діяв з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи на меті у грубій формі порушити існуючий громадський порядок.
Вказаний висновок суду відповідає роз`ясненням, викладеним у постанові ПВСУ «Про судову практику у справах про хуліганство» №10 від 22.12.2006 року, згідно якого «При вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч.1 ст.296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (п.п. 3,4 Постанови).
Суд переконався, що в діях обвинуваченого ОСОБА_11 наявний склад кримінального правопорушення за ч.1 ст.296 КК України, наявні усі обов`язкові елементи об`єктивної сторони злочину, які відокремлюють його від адміністративного правопорушення - дрібного хуліганства.
Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку за мотивами явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство).
Вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд вважає доведеною.
Доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв хуліганських дій, а лише намагався уникнути наїзду на нього автомобіля, суд розцінює як спосіб захисту та спробу уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, тому що його доводи спростовуються вищезазначеними доказами.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Згідно ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Згідно досудової доповіді, складеної Немишляннським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» 03.04.2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , історію правопорушень, а також достатню високу ймовірність вчинення повторного павопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї оссоби без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчинених повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на правопорушника обов`язку, передбаеного п.2 ч.3 ст. 76 КК України.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він в силу ст. 89 КК України раніше не засуджений (вимога ОСК МВС України від 22.12.2018 року), як вбачається з повідомлення Комунального підприємства «Золочівська центральна районна лікарня» №1154 від 21 грудня 2018 року на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Одночасно суд враховує особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, той факт, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, вважає необхідним та достатнім для його виправлення призначити покарання у вигляді обмеження у межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України із звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком в порядку ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства.
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Окрім того, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а також додатково обов`язок, необхідний і достатній для його виправлення, передбачений п.2 ч.3 ст. 76 КК України
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення інших кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Так, в даному випадку предметом доказування є сума матеріальної шкоди, даний факт відноситься до предмету доказування по цивільному позову та підлягає детальному аналізу судом.
Потерпілий ОСОБА_6 просить відшкодувати йому 17 460 грн. у якості заподіяної йому матеріальної шкоди, у той час, як вбачається з висновку судової автотоварознавчої експертизи №287 від 11.01.2019 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті протиправних дій внаслідок протиправних дій (02.09.2018 року) становить 7785 грн. 48 коп., інших доказів на обгрунтування заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_6 суду не надано.
У зв`язку з чим зі ОСОБА_5 на користь потерпілого підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 7785 грн. 48 коп., як така, що найшла своє підтвердження у ході судового розгляду.
Що стосується відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілою ОСОБА_4 то, суд вважає, що моральна шкода підлягає частковому стягненню з ОСОБА_12 , виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Оцінюючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з положень ст. 1167 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У позовній заяві потерпіла зазначила що вона знаходилася у шоковому та депресивному стані через нецензурні висловлювання з боку обвинуваченого, своїми нецензурними виразами образив її перед іншими людьми, переживала, що за власні кошти їй прийдеться відшкодувати власнику транспортного засобу матеріальну шкоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167, ст. 23 ЦК України, а також п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Суд, враховуючи обгрунтування моральної шкоди, викладені у позовній заяві, пояснення потерпілої дані у ході судового розгляду, враховуючи тривалий розгляд справи, приходить до висновку, що потерпіла дійсно зазнала моральних страждань у результаті протиправних дій обвинуваченого, однак, не в тому об`ємі та розмірі, як зазначає у позовній заяві.
Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 000 гривень, оскільки тягар цивільної відповідальності у даному випадку має нести винна у завданні шкоди особа.
У справі наявні процесуальні витрати за проведення експертизи з автотоварознавчого дослідження, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 89, 368, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст.ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
У зв`язку зі звільненням засудженого ОСОБА_5 з випробуванням покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи,
Також додатково покласти на засудженого ОСОБА_5 обов`язок, передбачений п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 7785 грн. 48 коп. (сім тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень сорок вісім копійок) у якості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3000 грн. (три тисячі) гривень.
Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави в особі Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» процесуальні витрати за проведення автотоварознавчої експертизи №287 від 11.01.2019 року у розмірі 4290 грн. (чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: