Справа № 304/1013/21 Провадження № 1-кс/304/186/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 12 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И Л А:

12 серпня 2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури, про накладення арешту на плиткоріз марки «SSCM Matrix 1200-920».

Клопотання мотивує тим, що 05 серпня 2021 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_5 , з метою особистого збагачення, проник на територію дворогосподарства АДРЕСА_1 , звідки з сараю викрав плиткоріз марки «SSCM Matrix 1200-920», який належить ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду. Відомості по даному факту 12 серпня 2021 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000133 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

11 серпня 2021 року ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , добровільно видав працівникам поліції вказаний плиткоріз. Слідчий також зазначає, що плиткоріз марки «SSCM Matrix 1200-920» може містити на собі сліди вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у зв`язку з чим такий визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, про що винесено відповідну постанову.

Отже, враховуючи те, що зазначений плиткоріз може зберігати на собі сліди вчинення злочину та має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, а також те, що в ході досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні необхідних судових експертиз та інших слідчих дій за участі такого, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, у якому просить у зв`язку із значною завантаженістю розглянути клопотання про арешт майна у його відсутності, таке підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, відповідно до ч. 6 ст. 107 КПК України не заперечує щодо незастосування технічних засобів фіксування та не заперечує проти визнання таких дій та результатів їх здійснення чинними.

У судове засідання фактичний володілець майна ОСОБА_6 не з`явилися, що не перешкоджає розгляду клопотання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 05 серпня 2021 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_5 , з метою особистого збагачення, проник на територію дворогосподарства АДРЕСА_1 , звідки з сараю викрав плиткоріз марки «SSCM Matrix 1200-920», який належить ОСОБА_6 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду.

Також із наданих матеріалів вбачається, що дану подію 12 серпня 2021 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000133 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12 серпня 2021 року.

При цьому, плиткоріз марки «SSCM Matrix 1200-920» визнано речовим доказом згідно з постановою слідчого про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000133.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3 1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (див. рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі наведеного, слідчий суддя дійшла висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Враховуючи те, що суд зобов`язаний визначити найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а також те, що плиткоріз марки «SSCM Matrix 1200-920» визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, та з метою його збереження, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 12 серпня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме плиткоріз марки «SSCM Matrix 1200-920», залишивши такий на відповідальне зберігання у кімнаті зберігання речових доказів відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Виконання ухвали покласти на слідчих слідчої групи, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000133 від 12 серпня 2021 року, а контроль за її виконанням на прокурорів Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво вказаного кримінального провадження.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1