ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/213/21 Справа № 708/765/18 Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.ст.183, 199 КПК УкраїниДоповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000152 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 грудня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Братськ, Іркутської області,Російської Федерації, українця, громадянина України, із освітою середньо-спеціальною, не одруженого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України,

продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15.02.2021, включно,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Соснівського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження №0000152 від 17.07.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України.

У судовому засіданні 18 грудня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 15.02.2021, включно.

Ухвала суду обґрунтована тим, що судом враховано наявні відомості про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, непрацює, проживає в іншій місцевості, відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що він не вчинить інші кримінальні правопорушення, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, а також те, що судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, оскільки недопитаний свідок та не встановлено особу, яка також може бути причетна до скоєного кримінального правопорушення, виходячи з положень ст. 177 КПК України, суд вважав, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Одночасно судом зазначено, що з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження не змінилися обставини, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, що дає суду підстави вважати, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177КПК України в судовому засіданні не встановлено, тому суд не вбачав підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування альтернативного заходу у виді застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 грудня 2020 року, якою йому продовжено строк тримання під вартою.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції розглядає справу відносно нього в односторонньому та обвинуваченому порядку. Зокрема, суд не враховує, що він має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , яка є інвалідом другої групи, не працює, на його утриманні перебуває дев`ятирічний син. Зазначив, що його довготривале перебування під вартою в СІЗО-30, з лютого 2018 року, свідчить про неправомірність дій суду.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ч.3 ст.407 КПК України постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що з моменту обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження не змінилися обставини, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, що давало суду підстави вважати, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст.177КПК України в судовому засіданні не встановлено. Враховуючи викладене, суд не вбачав підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою та застосування відносно нього альтернативного заходу у виді застави, як того просив його захисник в судовому засіданні під час розгляду даного клопотання прокурора.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України, один з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, та посягає на найвищу цінність - життя людини.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, непрацює, проживає в іншій місцевості, відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що він не вчинить інші кримінальні правопорушення, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується, а також те, що судовий розгляд даного кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Колегія суддів з врахуванням фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та даних про його особу, вважає неприйнятними доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що він має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , яка є інвалідом другої групи, не працює, на його утриманні перебуває дев`ятирічний син.

Враховуючи вищевикладене, апелянтом ОСОБА_7 не надано належним та допустимих доказів, які б безумовно свідчили про неможливість його тримання під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Соснівського районного суду м.Черкаси від 18 грудня 2021 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15.02.2021, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення іоскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді