Номер провадження: 11-кп/813/316/21
Номер справи місцевого суду: 493/916/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2021 року м. Одеса

Одеській апеляційний в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Балтського районного суду Одеської області, від 11 березня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився в м. Балта Одеської області, є громадянином України, з неповною середньою освітою, не одружений, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Балтського районного суду Одеської області, від 29.08.2017 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народився в м. Балта Одеської області, є громадянином України, учень 11-Б класу НВК «Балтська ЗОШ I-III ступенів №3 колегіум», не одружений, не працюючий, проживаючий на адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджені за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000144, внесеному до ЄРДР 15.03.2018 року -

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироком ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Балтського районного суду Одеської області, від 29.08.2017 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки і 1 (одного) місяця.

Обрано стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_9 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п. п.1, 2 ч. 1ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до оскарженого вироку суду, 14.03.2018 року близько 23-ї години неповнолітній ОСОБА_8 за попередньою змовою та спільно з неповнолітнім ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшовши до магазину-бару «Імперія», розташованого по вул. Введенська, 68 в м. Балта Одеської області, розуміючи, що їхні злочинні дії залишаються непоміченими для сторонніх осіб, спільно зірвали камери зовнішнього відео спостереження.

Після чого, розбивши в дверному отворі скло та в подальшому використовуючи залізний лом, відкрили внутрішні двері, в результаті чого таємно проникли всередину приміщення магазину-бару «Імперія», звідки таємно викрали з вітрин та холодильника вказаного магазину-бару майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , на загальну суму 3596,45 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим в частині призначення обвинуваченому покарання, оскільки суд не врахував усі пом`якшуючи вину обвинуваченого обставини, дані про особу обвинуваченого, а саме:

-повністю визнання вини обвинуваченим;

-відшкодування збитків потерпілому;

-позитивна характеристика за місцем навчання;

-обвинувачений є сиротою;

-вчинення злочину у неповнолітньому віці.

Враховуючи вищенаведені обставини, захисник просить змінити вирок суду в частині призначення покарання, призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу.

Вирок Балтського районного суду Одеської області, від 29 серпня 2017 року, стосовно ОСОБА_8 виконувати окремо.

Вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 в апеляційному порядку не оскаржений.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні обвинувачений та захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги та просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Потерпілий повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте в судове засідання не прибув, з клопотанням про відкладення судового розгляду не звертався.

Учасники судового засідання вважали за можливе розглядати справу за відсутності потерпілого.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, апеляційний суд перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд призначив обвинуваченому ОСОБА_8 надмірно суворе покарання, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно з вироком, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який є тяжким; особу ОСОБА_8 , який характеризується позитивно за місцем навчання, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, вчинення злочину у неповнолітньому віці; обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Окрім того, при призначенні покарання суд врахував, що ОСОБА_8 вчинив злочин в період іспитового строку. За сукупності всіх обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення ОСОБА_8 , покарання з реальним відбуттям у місцях позбавлення волі.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , обґрунтовано прийняті до уваги всі зазначені обставини.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом першої інстанції в повному обсязі таких обставин як визнання вини, позитивна характеристика за місцем навчання, вчинення злочину у неповнолітньому віці є необґрунтованими, оскільки такі обставини судом враховані при призначенні йому покарання, про що зазначено у вироку суду та фактично враховано судом.

Твердження захисника щодо не врахування судом обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 при живих батьках фактично є сиротою, оскільки останні самоусунились від виховання сина є необґрунтованим, оскільки вказана обставина не має вирішального значення для суду при призначенні покарання із фактичним врахуванням судом інших обставин у їх сукупності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував збитки потерпілому, не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки в матеріалах провадження відсутні та стороною захисту під час апеляційного перегляду не надані докази на підтвердження зазначеної обставини.

В свою чергу з матеріалів кримінального провадження вбачається, що лише обвинуваченим ОСОБА_9 відшкодовані завдані збитки потерпілому.

Крім того, ОСОБА_8 вчинив злочин в період іспитового строку, визначеного вироком Балтського районного суду Одеської області від 29.08.2017 року, однак вже в березні 2018 року знов вчинив тяжкий злочин, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та не бажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків.

Що стосується вимоги захисника застосувати до обвинуваченої приписи ст. 69 КК України, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

З огляду на зазначене, аналізуючи особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку підстав для застосування вищевказаної норми права не вбачається.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 1 місяця у повній мірі відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не підлягає задоволенню, вирок суду є законним, обґрунтованим і підстав для його зміни, відповідно до вимог апеляційної скарги, не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість ухваленого вироку, які є безумовною підставою для його скасування, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до припису п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Балтського районного суду Одеської області, від 11 березня 2020 року, у кримінальному провадженні №0000144, внесеному до ЄРДР 15.03.2018 року, стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні №0000144, внесеному до ЄРДР 15.03.2018 року, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4