Справа № 352/1274/20
Провадження № 1-кп/352/92/21
У Х В А Л А
про закриття кримінального провадження

13 липня 2021 р. м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченої ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000258 від 25.05.2018 по обвинуваченню:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, приватного підприємця, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2018 близько 04.50 годин ОСОБА_14 , керувала автомобілем марки SKODA Octavia реєстраційний номер іноземної реєстрації Республіки Польща НОМЕР_1 та рухалася ділянкою автодороги по Т-0906 «Івано-Франківськ-Надвірна» по вул. Надвірнянська в с. Черніїв Тисменицького району Івано-Франківської області у напрямку м. Івано-Франківськ. Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку.

У цей час у зустрічному напрямку, по своїй смузі руху, керуючи автомобілем марки VOLKSWAGEN Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався водій ОСОБА_11 , який перевозив пасажирів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

При наближенні транспортних засобів, водій ОСОБА_14 проявила неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахувала дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не переконавшись в безпеці свого маневру, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зустрічне зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля марки SKODA Octavia реєстраційний номер іноземної реєстрації Республіки Польща НОМЕР_1 із передньою лівою частиною автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 .

При цьому ОСОБА_14 порушила вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

1.2., згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.3., на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу;

п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

п. 12.4., у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

п. 13.1., згідно якого водій в залежності від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

У результаті порушення водієм ОСОБА_14 Правил дорожнього руху України трапилася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми верхнього плечового поясу з переломом правої ключиці в середній третині, що викликало необхідність проведення операції (МОС пластиною та шурупами правої ключиці) та закритої тупої травми лівого стегна з багатовідламковим внутрішньосуглобовим трансацетабулярним переломом вертлюгової западини зліва зі зміщенням та вивихом головки лівої стегнової кістки, що викликало необхідність проведення операції (закрите виправлення монтаж системи скелетного витягу), що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 582 від 22.11.2018 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, а також унаслідок якої пасажир автомобіля марки VOLKSWAGEN Passat, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозково-личевої травми з вдавленим уламковим переломом правої лобної кістки з поширенням на верхній край правої орбіти, забоєм головного мозку легкого ступеню важкості, гемосинусом, раною та синцем в ділянці голови, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 581 від 22.11.2018 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Таким чином ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_14 подала клопотання, в якому просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо неї - закрити, при цьому наслідки застосування судом ст. 49 КК України обвинуваченій зрозумілі.

Захисник обвинуваченої клопотання підтримав, просив таке задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив та пояснив, що на даний час з дня вчинення кримінального правопорушення, у вчинення якого обвинувачується ОСОБА_14 , закінчилися строки давності, передбачені у ст. 49 КК України, тому кримінальне провадження за згодою обвинуваченої підлягає закриттю. Просив стягнути з ОСОБА_14 витрати на проведення експертизи.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 та його представник, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проти клопотання сторони захисту не заперечили. Потерпілий ОСОБА_11 та його представник додатково просили вирішити цивільний позов, який був заявлений в рамках даного кримінального провадження.

Заслухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження суд вважає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до ч. 1 ст. 286 цього Кодексу звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому, враховуючи вимоги ст. ст. 4 та 5 КК України суд вважає, що в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 слід застосувати положення статей 12 та 49 КК України в редакції, яка діє на даний час, оскільки такі норми поліпшують його становище, а санкція ч. 1 ст. 286 КК України підлягає до застосування в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення, оскільки чинна на даний час редакція зазначеної статті КК України посилює кримінальну відповідальність і відповідно не має зворотної дії в часі.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в чинній редакції) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

В той же час ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, санкція якої в редакції станом на час його вчинення передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відтак кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_14 , відповідно до ст. 12 КК України, яка діє на даний час, є кримінальним проступком, за яке передбачено максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років.

Згідно з матеріалами кримінального провадження інкриміноване ОСОБА_14 кримінальне правопорушення вчинено 25.05.2018.

Станом на 13.07.2021 з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_14 кримінального правопорушення минуло більше як три роки.

Крім цього, ОСОБА_14 в розшуку під час досудового розслідування та судового розгляду не перебувала, відповідно до вимоги сектору інформаційної підтримки Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області станом на 06.07.2021 дані про вчинення нею нових кримінальних правопорушень відсутні.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що поза розумним сумнівом є всі правові підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_14 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Крім того Велика Палата Верховного Суду наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди потерпілому, щирого каяття тощо (справа № 598/1781/17, провадження 13-47кс20).

Також в рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_11 , КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» заявлені цивільні позови про відшкодування шкоди і про стягнення витрат на лікування потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Відповідно до положень ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Таким чином, вирішити питання про заявлений цивільний позов при закритті провадженні судом не вбачається за можливе, а тому його необхідно залишити без розгляду.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий та КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди в порядку цивільного судочинства.

Щодо процесуальних витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Одночасно суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17 згідно якої суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. При цьому, вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України.

Частиною 1 статті 122 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України виключно у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості стягнення судових витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито.

Відтак, на думку суду, процесуальні витрати на проведення експертизи у випадку закриття кримінального провадження стягненню з обвинуваченої не підлягають та їх слід віднести на рахунок держави.

Аналогічного висновку дійшов ВС в ухвалі від 16.06.2021 року в справі за № 344/3195/20.

Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовано.

Речові докази, питання по яких слід вирішити в порядку ст.100 КПК України, відсутні.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284, 285, 286 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_14 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000258 від 25.05.2018 - закрити.

Цивільні позови КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» до ОСОБА_14 про стягнення витрат на лікування потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в сумі 6 015,63 грн та 25 550,08 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_14 про відшкодування шкоди залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у справі, а саме вартість проведення експертиз в сумі 50 275,20 грн., віднести на рахунок держави.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1