Провадження №1-кп/523/348/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Одеської області ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , у присутності обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0004537 від 25.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, -

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт з наданими до нього документами кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.2 КК України.

У ході підготовчого судового засідання прокурор надав письмове клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання тим, що особа обвинувачується у вчинені тяжкого кримінального правопорушення, обґрунтованість обвинувачення підтверджується комплексом зібраних під час досудового розслідування доказів, обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки з місця скоєння злочину зник, з 16.02.2021р. був оголошений у розшук у зв`язку з систематичною неявкою у судове засідання, не виключається незаконний ризик впливу на свідків, яким відомі обставини вчиненого злочину, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення; у зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин просив обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, більш м`які запобіжні заходи на думку прокурора не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти настанню таких ризиків.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу ОСОБА_5 , тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_5 та покарання, що загрожує у разі визнання особи винною, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду або вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню; вислухавши думку учасників процесу:

- захисника ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначаючи, що стороною обвинувачення ризики не доведені, підзахисний вину в інкримінованому йому злочині визнає, весь час знаходився за адресою у м. Одесі, за якою постійно мешкає, яку не змінював, жодного доказу, що він був належним чином повідомлений та знав про дату та час судових засідань не має, з 2018 року судові засідання відкладалися, так як ніхто не з`являвся, ухвала про привід не була виконана, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення взагалі відсутній; також посилаючись на те, що ОСОБА_5 офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, тяжкість скоєного злочину не може бути підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, у зв`язку з чим просила застосувати до підзахисного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за місцем його фактичного проживання;

- обвинуваченого, який приєднався до думки захисника, вказуючи, що, не переховувався, працював, весь час перебував за місцем мешкання, є власником квартири; просив надати йому можливість працювати; враховуючи положення ст.315 ч.3 КПК України, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до положень ст.315 ч.3 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», та згідно п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними, мають підтверджуватися фактичними даними, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Також відповідно до ч.1 ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як серед всього іншого, законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, що регламентовано пунктом «с» ст. 5 Конвенції.

Наряду з наведеним, відповідно до вимог п.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 63 рішення у справі «Доронін проти України від 19.02.2009р.) про обрання чи продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть у справах про вбивство та при спробі обвинуваченого зникнути, національні суди мають розглядати можливість застосування тих чи інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, а посилання при цьому головним чином на тяжкість обвинувачення не уявляє собою « відповідної та достатньої» підстави.

Слід також зауважити, що згідно рішення Конституційного суду України у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, статтею 17 КПК України про презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, приймаючи до уваги доводи сторони захисту про можливість належного виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання особи винною у скоєнні інкримінованого їй діяння, однак, дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце мешкання, працює, приймаючи до уваги поведінку обвинуваченого під час розгляду клопотання, зважаючи на те, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, оцінюючи у сукупності викладені доводи, суд дійшов до висновку, що на даний момент ризики, на які посилається прокурор, передбачені ст.177 КПК України не актуальні, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_5 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання у певний період доби, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 134, 177-178, 181, 183, 184, 194, 315, 369-372, 392 КПК України, суд, -

Постановив:

В задоволенні клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси Одеської області ОСОБА_3 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто до 31.05.2021р. включно.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1. Заборонити ОСОБА_5 залишати місце свого фактичного проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 22:00 години до 6:00 години ранку наступної доби.

2. Заборонити ОСОБА_5 відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме з міста Одеси та Одеської області без дозволу прокурора або суду.

3. Повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

4. Прибувати до Суворовського районного суду м. Одеси за першою вимогою.

Роз`яснити обвинуваченому про наслідки ухилення від покладених на нього судом обов`язків, що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю до відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області за місцем проживання ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.

Разом з цим організацію виконання ухвали суду покласти на прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 процесуального керівника у кримінальному провадженні за №0004537 від 25.09.2018 року.

Строк дії ухвали суду складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 31.05.2021 року.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя : ОСОБА_1