ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5599/20 Номер провадження 11-сс/814/7/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора слідчого представника власника майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава апеляційну скаргу представника Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 10 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000285 про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000285 та наклав арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: 72 нежитлових приміщення в м. Кременчук Полтавської області шляхом позбавлення права відчуження та розпорядження вказаним майном.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що об`єкти нерухомого майна відповідають критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, а тому незастосування арешту майна може перешкодити кримінальному провадженню з огляду на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

В апеляційній скарзі представник Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
При цьому зазначає про недоведеність факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, оскільки відсутні докази заподіяння місцевому бюджету збитків, які у 250 і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Вважає помилковими твердження органу досудового розслідування про заниження оціночної ринкової вартості об`єктів нерухомості, оскільки Кременчуцька міська рада, з огляду на приписи Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Методики оцінки майна» від 10 грудня 2003 року №1891, не здійснює повноважень щодо визначення стартової вартості об`єктів нерухомості, що підлягають приватизації.
Звертає увагу, що стартова вартість об`єктів нерухомості, що підлягають приватизації шляхом проведення аукціону, визначається на рівні балансової вартості вказаних об`єктів, а в разі їх відсутності за результатами незалежної оцінки. Водночас, стартова вартість об`єктів нерухомості, що підлягають приватизації шляхом викупу, визначається виключно шляхом проведення незалежної оцінки.
Стверджує, що нежитлові приміщення не є доказами кримінального правопорушення та не містять на собі його слідів.
Заслухавши доповідь судді, думку представника Кременчуцької міської ради Полтавської області на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора, який покладався на розсуд суду при ухваленні рішення, пояснення слідчого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України.
Згідно з ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і забезпечити права і законні інтереси учасників провадження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, у відповідності до вимог ст.170 та ст.173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна.
Приписами ч.1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з п.1 ч.2 вказаної статті Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма також узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Наведені вимоги закону слідчим суддею не дотримано.
Як вбачається із матеріалів справи, слідчим управлінням ГУ НП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000285 від 22 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, за фактом зловживання посадовими особами Кременчуцької міської ради своїм службовим становищем під час прийняття 23 квітня 2020 року рішення «Про затвердження об`єктів, які належать до комунальної власності територіальної громади міста Кременчук та підлягають приватизації», згідно з яким занижена оціночна ринкова вартість 72 об`єктів нерухомості, внаслідок чого заподіяно збитки місцевому бюджету.
Про підозру в даному провадженні нікому не повідомлялося.
Диспозицією ч.2 ст.364 КК України передбачена кримінальна відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
При цьому, об`єктивна сторона вказаного злочину характеризується: 1) діянням, яке: може бути вчинене шляхом як дії, так і бездіяльності; полягає у використанні особою влади чи своїх службових повноважень; суперечить інтересам служби; 2) наслідками у вигляді тяжких наслідків; 3) причинним зв`язком між зазначеним діянням та його наслідками.
Відповідно до п.4 примітки до ст. 364 КК України тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження приписи ч.3 ст.132 КПК визначають:
існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;
може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
При цьому обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК України покладає на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.
Як вбачається з клопотання про арешт майна, слідчий лише послався на порівняння цін квадратного метра нерухомості на різних інтернет-сайтах, проте не зазначив, які саме тяжкі наслідки та в якому розмірі спричинені діяннями посадових осіб Кременчуцької міської ради і яким охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.
Не містить таких даних і витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань та додані до клопотання слідчого матеріали.
Тобто, слідчий не довів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя, всупереч приписам ч.3 ст.132 КПК України, за відсутності цієї обов`язкової умови, наклав арешт на майно.
Також слідчий суддя не дотримався приписів закону (ст.370 КПК України) щодо вмотивованості судового рішення, в якому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, в мотивувальній частині ухвали слідчий суддя лише зазначив, що слідчим доведено існування підозри вважати, що майно є доказом злочину, а не застосування арешту може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
Проте ухвала слідчого судді не містить жодних мотивів того, на підставі чого він прийшов до висновку, що самі по собі нежитлові приміщення в даному випадку є доказом зловживання владою або службовим становищем.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, станом на 03 серпня 2020 року, тобто на момент звернення слідчого з клопотанням, частина нежитлових приміщень, щодо яких ставилося питання про накладення арешту, вже не перебували в комунальній власності, оскільки в період з 13 по 23 липня 2020 року були відчужені Кременчуцькою міською радою Полтавської області на підставі укладених договорів купівлі продажу об`єктів приватизації шляхом викупу орендарями.
Враховуючи наведене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.405, ст.407, ст.412 та ст.422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 10 серпня 2020 року у кримінальному провадженні №0000285 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні клопотання слідчого ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_7 про накладення арешту на нежитлові приміщення в м. Кременчук Полтавської області, які зазначені в клопотанні слідчого.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4