ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2117/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/86/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши 26 лютого 2021 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року частково задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, та застосовано запобіжний захід - тримання під вартою із визначенням застави 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 135 000 грн., з покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

Датою закінчення дії ухвали у разі внесення застави визначено до 02 квітня 2021 р.

В апеляційній скаргзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.02.2021 у даній справі скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Вказує, що ОСОБА_7 є інвалідом II групи, має постійне місце проживання, сталі сімейні стосунки, перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері.

Наголошує на тому, що згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу №2746 ОСОБА_7 потребує постійного стороннього догляду, який за ним здійснює донька, ОСОБА_11 , яка проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_2 .

До початку розгляду справи адвокат ОСОБА_8 подала клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без її участі та участі ОСОБА_7 . Вимоги апеляційної скарги підтримує повністю та просить її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів справи, слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001240, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в січні 2019 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_12 прийняв рішення про особисте збагачення шляхом незаконно придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин особам, схильним до її вживання, що є порушенням вимог ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори».

ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел він не в змозі, переслідуючи мету збагачення та незаконного отримання прибутків від незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, вирішив підшукати співучасників даної злочинної діяльності, а саме осіб, які б постачали психотропну речовину та особливо небезпечну психотропну речовину для збуту у м. Тернопіль, та осіб, які б безпосередньо її збували.

У зв`язку з цим ОСОБА_12 , знаючи про те, що жителі м. Львова ОСОБА_13 та ОСОБА_14 мають можливість постачати велику кількість психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних речовин, на постійній основі запропонував останнім збувати вказану речовину на території м. Тернопіль, за що отримувати грошову винагороду.

Також, ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що збувати психотропну речовину та особливо небезпечну психотропну речовину на території м. Тернопіль самостійно не в змозі, запропонував здійснювати дану злочинну діяльність ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 і отримувати за це винагороду.

На пропозицію ОСОБА_12 ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 погодились та вступили з ним в злочинну змову.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі незаконно придбав з метою збуту у м.Тернопіль порошкоподібну речовину, яка містить амфетамін, який належить до психотропних речовин, обіг яких обмежено, та почав її зберігати за місцем свого проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_3 .

02.02.2021 в період часу з 18.00 год. по 20.35 год. в ході санкціонованого обшуку у квартирі АДРЕСА_3 було вилучено порошкоподібну речовину, яка містить амфетамін, який віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 101,2872 грама, який протягом невстановленого досудовим розслідуванням часу незаконно зберігав з метою збуту у м. Тернопіль ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_12 .

Згідно Таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, маса 101,2872 грама амфетаміну, який віднесено до психотропних речовин, обіг яких обмежено, є особливо великим розміром.

02.02.2021 о 23.04 год. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

03.02.2021 заступником начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У відповідності до ч. 1, п. 4 ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні даного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.

Зокрема, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001240 від 23.04.2019; протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 у приміщенні квартири АДРЕСА_3 від 02.02.2021; висновком експерта №СЕ-19/120-21/1215-НЗПРАП від 03.02.2021; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж відносно ОСОБА_7 від 31.03.2020; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж відносно ОСОБА_7 від 10.06.2020; протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової дії) зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж відносно ОСОБА_7 від 07.08.2020.

При цьому колегія суддів зазначає, що на даній стадії провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою відповідно до ч. 2 даної статті є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчим суддею вірно встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 є інвалідом II групи, має зареєстроване та фактичне місця проживання, одружений, відповідно до матеріалів провадження офіційно ніде не працює та не має законного джерела доходів.

В даний час ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини проти здоров`я населення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, який за кваліфікацією злочинів є особливо тяжким, і його санкція передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Крім цього, ОСОБА_7 раніше судимий.

Зважаючи на це, колегія суддів повністю погоджується з висновком місцевого суду про те, що наявні ризики того, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, знищити або приховати речові докази у кримінальному провадженні, або ж вчинити інше кримінальне правопорушення, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Та обставина, що підозрюваний має зареєстроване постійне місце проживання, не зменшує існування вказаних ризиків та не є гарантією забезпечення належної процесуальної та правомірної поведінки підозрюваного.

Тому колегія суддів вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, виходячи із даних про його особу та обставин можливого вчиненого злочину.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості.

Матеріали провадження не містять об`єктивних даних про те, що стан здоров`я підозрюваного не дозволяє утримувати його під вартою.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою із визначенням розміру застави, зможе дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим та прокурором під час судового розгляду провадження, а не будь-який інший більш м`який, передбачений ст. 176 КПК України, як про це вказує сторона захисту.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 418, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 р. про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 1 135 000 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення, - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3