Провадження № 1-кп/161/274/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000630 від 23 вересня 2020 року про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокіл Рожищенського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, студента 2 курсу ТФК ЛНТУ, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, не працює, не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника служби у справах дітей при Луцькій міській раді ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 , 21 вересня 2020 року, близько о 17 год. 00 хв., перебуваючи в громадському місці, а саме на прилеглій території технічного коледжу ЛНТУ, що за адресою: м. Луцьк, вул. Конякіна, 5, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок та ігноруючи встановлені у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, бажаючи возвеличитись за рахунок приниження іншої людини, через нікчемний привід, усвідомлюючи, що його дії відбуваються в умовах очевидності для інших людей, а також протиправний характер своїх дій, що супроводжувались особливою зухвалістю, умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 не менше п`яти ударів кулаками обох рук та правою ногою в обличчя, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців біля лівого кута рота та на спинці носа, крововиливів під слизову оболонку верхньої губи та лівої щічної ділянки, рани слизової оболонки лівої щічної ділянки, які згідно висновку судово-медичного експерта за № 745 від 25 вересня 2020 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість неповнолітнього ОСОБА_3 у вчиненні умисних дій, які виразились у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та кваліфікує їх, як вчинення кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 296 КК України визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця і часу та наслідків, що наступили, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що він дійсно, 21 вересня 2020 року, близько о 17 год. 00 хв., перебуваючи на прилеглій території технічного коледжу ЛНТУ умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 кілька ударів кулаками обох рук та правою ногою в обличчя. У вчиненому щиро розкаювався, просив суворо не карати та вибачення у потерпілого. Цивільний позов визнав частково, в розмірі 5000 гривень.

Незважаючи на визнання неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованому йому органами досудового розслідування кримінального проступку, його винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України повністю підтверджується, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Так, неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 суду показав, що того дня, 21 вересня 2020 року, він гуляв разом зі своїми друзями та бачив двічі неповнолітнього обвинуваченого, який йому казав, щоб той не гуляв на його районі. Побачивши втретє того дня ОСОБА_3 , останній підійшов до нього знову з претензіями та вдарив рукою по щоці, потім в обличчя, після чого, повалив його та бив ногами. Зазначив, що будь-яку шкоду йому не відшкодовано. Просив призначити покарання на розсуд суду, у відповідності до Закону. Поданий цивільний позов підтримав.

Так, допитаний в суді свідок ОСОБА_11 , батько неповнолітнього обвинуваченого, суд показав, що син забезпечений всім необхідним, у них хороші відносини, останній змінився в кращу сторону, шкодує про подію, що сталась. Він має вплив на обвинуваченого та контролює його поведінку.

Крім цього, винність неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 23 вересня 2020 року, згідно якого, дізнавач СД Луцького ВП ГУНП у Волинській області відібрав усну заяву від ОСОБА_5 про вчинення відносно нього хуліганських дій.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 21 жовтня 2020 року з доданим диском, яким зафіксовано як неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 відтворив події, які мали місце 21 вересня 2020 року, а саме, причини та механізм нанесення потерпілому ударів.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2020 року з доданим диском, яким зафіксовано як неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 відтворив події, які мали місце 21 вересня 2020 року, а саме, продемонстрував як саме йому було нанесено удари неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_11 .

Висновком експерта № 745 від 25 вересня 2020 року, згідно якого, ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: у вигляді синців біля лівого кута рота та на спинці носа, крововиливів під слизову оболонку верхньої губи та лівої щічної ділянки, рани слизової оболонки лівої щічної ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, вирішуючи питання призначення покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не вбачає.
До обставин, що пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Водночас, щодо вирішення питання призначення покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує відомості про його молодий вік, стан здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, вперше притягнення до кримінальної відповідальності, задовільну характеристику по місцю навчання, думку неповнолітнього потерпілого, який у вирішенні питання призначення покарання покладався на розсуд суду.
До початку судового розгляду представник потерпілого ОСОБА_7 в інтересах законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 подав цивільний позов до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги представник потерпілого обґрунтовує тим, що внаслідок дій обвинуваченого неповнолітньому потерпілому та його законному представнику завдано моральну шкоду, яка виявляється у спричинені психологічних (моральних) страждань.

Згідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Беручи до уваги вищевказані вимоги Закону, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди законному представнику неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , на підставі вимог ст. 1167 ЦК України, суд враховує матеріальний стан відповідачів, вимоги розумності та справедливості, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань неповнолітнього потерпілого, зміни в його повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, інші обставини справи, ступінь вини неповнолітнього обвинуваченого та оцінює їх в розмірі 10000 грн., які слід стягнути солідарно з неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_8 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , а тому цивільний позов підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_9 подав письмове клопотання про звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 від покарання із застосуванням до нього примусового заходу виховногохарактеру у виді передачі його під нагляд батьку, який надав відповідну згоду.
При застосуванні виду примусових заходів виховного характеру відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує роз`яснення, викладені в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" № 2 від 15 травня 2006 року, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої або середньої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Згідно до вимог ч. 2 цієї ж статті, суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.
У відповідності до роз`яснень, викладених в абз. 4 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" № 2 від 15 травня 2006 року, строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).
В ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив кримінальний проступок, щиро розкаювався та його поведінка після скоєного кримінального правопорушення є бездоганною: він сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, продовжує навчання у ТФК ЛНТУ, з`являвся за викликами суду у супроводі законного представника, та внаслідок усіх цих обставин не потребує застосування покарання.
Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, які, кожен зокрема, не заперечували щодо задоволення клопотання захисника, суд приходить до висновку про можливість звільнення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд батьку.
При цьому, суд враховує, що вид примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд батьку, сприятиме виправленню неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 та буде більш дієвим та ефективним способом впливу на нього, який, як визнано судом, на даний час не потребує застосування покарання за ч. 1 ст. 296 КК України.
Суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України постановляє вирок, яким визнає неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні, керуючись ст. 105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 128, 368, 370, 500 КПК України, ст.ст. 23, 1167, 1177, 1179, 1193 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати винним неповнолітнього ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 105 КК України, звільнити неповнолітнього ОСОБА_3 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд його батьку ОСОБА_11 , до досягнення неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_3 повноліття.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_7 в інтересах законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 та його законного представника ОСОБА_8 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити неповнолітньому обвинуваченому, його законному представнику та прокурору.

Головуючий:/підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1