справа № 462/1473/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2021 року
Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представика потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000670 від 17.08.2019 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Львова, українця, громадянина України,

з середньою освітою, одруженого, згідно ст. 89 КК України

раніше не судимого, не працюючого, зареєстрований та проживає:

АДРЕСА_1

за ч. 2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , 17.08.2019 року, приблизно о 13 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки "Renault Laguna", реєстраційний номнр НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Повітряна при проїзді її ділянки в районі перехрестя з вул. Суботівська у м. Львові, грубо порушив вимоги Р.1 п.п.1.5, 1.10 (в частині значення терміну "дати дорогу"); Р.2 п. 2.3 б), д), Р.16 п.п.16.4, 16.11 та вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1 "дати дорогу" дод. 1 ПДР України Правил дорожнього руху України, які виразилися у тому , що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виїзді з другорядної дороги на головну, не дав перевагу в русі мотоциклу " Honda hornet 600", без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_8 , котрий рухався головною дорогою вул. Суботіська у м. Львові, на яку він виїжджав, такими своіми діями створив йому аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, водій мотоцикла " Honda hornet 600", без реєстраційного номера, ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 779/2019 судово-медичної експертизи від 19.09.2019 року, отримав тупу поєднану травму органів живота та тазу у вигляді розривів брижі кишківника та печінки, множинні переломи кісток тазу, що призвело до гострої внутрішньої кровотечі та гострої крововтрати, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та призвели до настання смерті.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч.2 ст.286 КК України, так як останній вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав та пояснив, що він не врахував того, що потерпілий буде їхати так швидко, думав, що завершить маневр, оскільки потерпілий був на відстані приблизно 200-250 метрів, та виїхав з другорядної дороги на головну, однак сталося зіткнення. У вчиненому щиро кається, просить суворо не карати, відшкодував потерпілій частково заподіяну моральну шкоду.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав не доцільним дослідження інших доказів по справі, обмежився допитом обвинуваченого.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, показаннями обвинуваченого, доказами, що характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України є правильною, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочинам.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, частково відшкодував моральну шкоду, яка не відноситься до шкоди, яку повинна відшкодовувати страхова компанія, не працює, думку потерпілої, яка просить призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, раніше притягався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у наркологічному та психіатричному диспансерах, а тому суд дійшов висновку, що достатнім обвинуваченому буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. На думку суду, таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів, саме за таких обставин буде досягнута мета покарання та саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Враховуючи обставини справи, думку потерпілих, суд вважає за необхідне позбавити обвинуваченого права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Судовими витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на залучення експертів, які склали в загальному 14176,64 грн.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

З огляду на вимоги даної нороми закону та відсутність позову потерпілої слід зняти арешти з транспортних засобів.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст.ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання після набрання ним законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, повязані з залученням експертів у сумі 14176,64 грн.

Речові докази: автомобіль марки "Renault Laguna", реєстраційний номнр НОМЕР_1 повернути ОСОБА_9 , мотоцикл марки " Honda hornet 600" без реєстраційних номерів повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Зняти арешт з автомобіля марки "Renault Laguna", реєстраційний номнр НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 .

Зняти арешт з мотоцикла " Honda hornet 600" без реєстраційних знаків, який належав ОСОБА_8 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівської апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1