Житомирський апеляційний суд
Справа №274/118/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 391 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року щодо нього за ст.391 КК України, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

На розгляді Житомирського апеляційного суду перебуває кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року щодо нього за ст.391 КК України.

Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 грудня 2020 року запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишено попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 25 березня 2021 року було продовжено строк тримання під вартою обвинувачеого ОСОБА_7 до 23 травня 2021 року.
Прокурор 18 травня 2021 року надіслав до апеляційного суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачегного ОСОБА_7 , оскільки він закінчується 23 травня 2021 року, а розгляд апеляційного провадження ще не розпочався. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_7 так і продовжує обвинувачуватись у вчиненні умисного злочину проти правосуддя, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років. Його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків не змінились з часу застосування запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині даних про особу обвинуваченого. Ризики ж, які слугували підставою для обрання тримання під вартою залишились незмінними, ОСОБА_7 так і є раніше неодноразово судимою особою, яка відбувала покарання у місцях позбавлення і вчинення злочину йому інкримінується пов`язаного з непокорою під час відбування такого покарання (тобто у разі визнання, що обвинувачений вчинив злочин в період невідбутого покарання він повинен буде відбувати покарання у виді позбавлення волі), що вказує на повну недієвість менш суворих запобіжних заходів, ніж утримання під вартою, зокрема і для запобігання ризику вчинення будь-яких неправомірних дій. За таких обставин вважає, що ризики, які передбачені ст.177 КПК України, не зменшились, та продовжують існувати на даний час.

В судовому засіданні прокурор підтримала зазначене клопотання. Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечили проти даного клопотання. Захисник зазначив, що воно немотивоване, обвинувачений знаходиться тривалий час під вартою по кримінальному правопорушенню невеликої тяжкості, підстав надалі тримати його під вартою немає, ризики відпали, і йому треба обрати особисте зобов`язання. Обвинувачений також додав, що не дивлячись на те, що його рідні проживають в м.Луганську, він нікуди не збирається тікати та ухилятися від суду.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, які стосуються вирішення питання щодо запобіжного заходу, доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , а також доводи заперечення сторони захисту, врахувавши думку учасників судового провадження, колегія судів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, суд (в тому числі апеляційної інстанції) під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинуваченого або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, за результатами розгляду якого, суд своєю вмотивованою ухвалою може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд (в тому числі і апеляційний) зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Положенням ст.199 КПК України прямо передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою стосується як досудового розслідування, під час якого воно подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого воно здійснюється, так і судового провадження. Крім того, під час судового розгляду з`ясування питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою також входить в обов`язки суду, незалежно від наявності клопотання прокурора, що передбачено положеннями ст.331 КПК України, як вже зазначалося вище.

Приписами статті 177 КПК України встановлено, що підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Згідно положень ст.178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Як вбачається з матеріалів провадження, обраний раніше обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти правосуддя, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 3 років, та який за твердженням строни обвинувачення та висновками суду першої інстанції вчинено ним під час відбуття попереднього вироку за аналогічний злочин. Його вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків не змінились з часу застосування запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині даних про особу обвинуваченого. Ризики ж, які слугували підставою для обрання тримання під вартою, залишились незмінними, ОСОБА_7 так і є раніше неодноразово судимою особою, яка відбувала покарання у місцях позбавлення і вчинення злочину йому інкримінується пов`язаного з непокорою під час відбування такого покарання (тобто у разі визнання, що обвинувачений вчинив злочин в період невідбутого покарання він повинен буде відбувати покарання у виді позбавлення волі), що вказує на повну недієвість менш суворих запобіжних заходів, ніж утримання під вартою, зокрема і для запобігання ризику вчинення будь-яких неправомірних дій.

Вказані вище обставини дають підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити порушення, у якому обвинувачується, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому наразі існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на строк 60 діб.

Викладене свідчить про наявність ризиків, зазначених у ч.1 ст.177 КПК України. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що зазначені ризики зменшились, або ж відпали наразі відсутні, тому підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який - відсутні, а обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить запобігання вищезазначеним ризикам.

Твердження сторони захисту про невмотивованість клопотання прокурора, про відсутність зазначених раніше ризиків на даний час та можливість обрати обвинуваченому особисте зобов`язання не знайшли свого підтвердження в ході розгляду клопотання прокурора.

Наразі об`єктивної можливості розглянути дане кримінальне провадження апеляційний суд також не має у зв`язку з хворобою захисника та її клопотанням про відкладання розгляду провадження по суті.

З огляду на викладене, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись, ст. ст 199, 331, 405 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк до 19 липня 2021 року включно.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді: