Справа № 136/1600/20
Провадження № 1-кп/131/72/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2020 р. за № 0000198 за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки с. Сосонка Вінницького району Вінницької області жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта середня базова, працюючої молодшою медичною сестрою у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. М.І. Пирогова, раніше не судимої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2020 близько 18:30 більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи на території домогосподарства, в якому проживає, яке розташоване в АДРЕСА_1 , підійшов ззаду до ОСОБА_4 , яка у цей час чистила господарським ножем цибулю, та повідомив їй про те, що ним подано позовну заяву до Липовецького районного суду Вінницької області про їхнє розлучення і що розгляд вказаної справи відбудеться 01.12.2020.
Почувши вказані слова ОСОБА_4 розлютилась та на ґрунті раптово виниклого умислу на спричинення тілесних ушкоджень своєму чоловікові, тримаючи у правій руці господарський ніж, розуміючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи її настання, нічого не пояснюючи, повернулась обличчям до ОСОБА_6 та нанесла один удар вказаним предметом в область лівої передньої частини черевної порожнини, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з наявністю рани передньої черевної стінки, з ушкодженням тонкого кишковика та великого чепця, які згідно висновку експерта №128 від 25.09.2020 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини було небезпечним для життя в момент заподіяння.
Після отримання вказаної травми потерпілий ОСОБА_6 пішов до свого сусіда, який викликав працівників поліції та швидкої медичної допомоги.
Допитана у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, пояснивши, що вчинила його за обставин, викладених у обвинувальному акті. При цьому зазначила, що розуміла протиправність своїх дій.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду надав покази, що 27 серпня 2020 року обвинувачена ОСОБА_4 заподіяла йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для його життя. Щодо міри покарання, то потерпілий зазначив, що покладається на розсуд суду.
Суд, відповідно до частини 3 статті 26 та частини 3 статті 349 КПК вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження, обмежившись допитом обвинуваченої та потерпілого та дослідженням характеризуючи даних ОСОБА_4 .
Аналізуючи показання обвинуваченої, надані стороною обвинувачення суду, докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт нанесення ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Зокрема, обвинувачена в судовому засіданні даної обставини не заперечувала, надавши суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого їй злочину.
Також, суд враховує, що ОСОБА_4 , як слідує з наданих нею в судовому засіданні показань, на час вчинення інкримінованого їй злочину та на час судового розгляду кримінального провадження усвідомлювала протиправність своїх дій.
Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_4 охоплюються складом злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України які виразились в умисному заподіянні тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 ККУ, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 , яка вчинила кримінальне правопорушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала та надала суду чіткі й послідовні показання щодо обставин його вчинення, при цьому у вчиненому розкаялася.
Як вже було зазначено судом вище, метою покарання згідно з приписами частини 2 статті 50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. При цьому, суд також враховує, що Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 р. у справі № 298/95/16-к зазначив, що у частині 2 статті 65 КК України, встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.
Вирішуючи питання про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка в силу статті 89 КК України раніше не судима, за місцем проживання та місцем роботи характеризується з позитивного боку має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатного батька.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України суд визнає повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, та те, що обвинувачена має на утриманні одну неповнолітню дитину та несе витрати по утриманню (проводить оплату наданих соціальних послуг) свого непрацездатного батька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває на стаціонарному догляді у відділені стаціонарного догляду для постійного або тимчасового проживання у комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Жмеринської міської ради».
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до пункту 6-1 частини 1 статті 67 ККК України - вчинення злочину щодо подружжя.
З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_4 попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, їй має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.
Виходячи із встановлених обставин, відношення обвинуваченої до скоєного, даних про її особу, враховуючи усвідомлення нею своєї вини, суд дійшов до переконання про можливість її виправлення без відбування покарання, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.
При вирішенні питання щодо заявленого потерпілим цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд з урахуванням поданої потерпілим заяви на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України даний позов залишає без розгляду.
Питання щодо речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 121 КК України та призначити їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік, поклавши відповідно до статті 76 КК України на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази у кримінальному провадженні: - кухонний ніж, який знаходиться на зберіганні у ВП № 4 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області знищити; - медичну картку № 8108 стаціонарного хворого ОСОБА_6 на 40 аркушах повернути закладу охорони здоров`я КНП «Вінницька міська клінічна лікарня ШМД».
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його отримання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: