Справа №584/1567/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/775/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 03 березня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Андріївка Балаклійського району Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працевлаштованого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в якій, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини на кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор просить вирок Путивльського районного суду від 03 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, згідно якого визнати ОСОБА_7 винним та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 135 КК України - 5 років позбавлення волі;

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Крім того, прокурор просить дослідити дані, наявні в матеріалах кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.3 ст.135 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.3 ст.135 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено до 11 год. 30 хв. 30 квітня 2021 року, зараховано у строк відбуття покарання термін його перебування під вартою з 06 жовтня 2020 року по 02 березня 2021 року включно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з 03 березня 2021 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 200 000 грн. моральної шкоди, завданої злочином.

Постановлено стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_10 36 839 грн. 88 коп. матеріальної шкоди, завданої злочином.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 150 000 грн. моральної шкоди, завданої злочином.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 200 000 грн. моральної шкоди, завданої злочином.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 відшкодування витрат на правничу допомогу по 3 500 грн. кожному.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 4576 грн. 60 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що:

- вирок суду суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст.ст. 50, 65 КК України;

- суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів, які відносяться до категорії тяжких та дані про особу ОСОБА_7 , який визнав вину та щиро покаявся лише під час судового розгляду кримінального провадження, не відшкодував потерпілим матеріальних збитків, понесених у зв`язку із вчиненими злочинами, а також, що останній раніше притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та вчинив тяжкий злочин у сфері безпеки дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив;

- судом не взято до уваги те, що потерпілі просили суворо покарати обвинуваченого, останнього вони не пробачили за вчинені злочини.

Згідно з вироком, 05 жовтня 2020 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Opel Kadett», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Слобідській у м. Путивль Сумської області та, в порушення п.п. 2.3«б»,12.3, 12.2 та п.12.4 Правил дорожнього руху, біля будинку №27 допустив наїзд на ОСОБА_13 , який їхав на велосипеді у попутному напрямку. Після ДТП ОСОБА_7 , не зупиняючись, поїхав з місця пригоди. В подальшому ОСОБА_13 було доставлено до КУ Путивльської районної ради Сумської області «Путивльська центральна районна лікарня», де останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, характерні для ДТП, а саме, у результаті зіткнення велосипедиста з транспортним засобом, що рухався та є безпосередньою причиною смерті ОСОБА_13 .

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, 05 жовтня 2020 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на вул. Слобідській у м. Путивль Сумської області, будучи особою, яка поставила потерпілого в небезпечний для життя стан, порушивши п.12.3 ПДР, здійснив наїзд на ОСОБА_13 , в результаті чого останньому було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, проявив байдужість і неповагу до права людини на життя та, діючи всупереч вимогам п.2.10 ПДР, умисно не вжив заходів для надання першої медичної допомоги, не доставив потерпілого до лікувального закладу, а з місця пригоди зник, чим завідомо залишив без допомоги ОСОБА_13 , який перебував в небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, що в подальшому спричинило його смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів для самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не підтримала та вважала вирок суду законним і обґрунтованим, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які також просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити вирок суду без зміни, дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286, ч.3 ст. 135 КК України також не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційному перегляду і в цій частині вирок не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що вирок суду відносно ОСОБА_7 суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст.ст. 50, 65 КК України, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, є тяжкими, а також обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, часткове відшкодування шкоди та обставину, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, судом було враховано і те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, з якими Закон пов`язує саме призначення покарання та прийшов до вірно висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що реальне покарання у виді 5 років позбавлення волі буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і підстави для заміни такого покарання на більш суворе, як просить прокурор, в даному конкретному випадку відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що покарання саме у визначеному судом розмірі не є мінімальним покаранням, передбаченим санкціями статей інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів прокурора про те, що потерпілі просили суд суворо покарати обвинуваченого, то при постановленні даної ухвали колегія суддів не може прийняти їх до уваги, з врахуванням відсутності від потерпілих апеляційних скарг, що свідчить про те, що вони згодні з вироком суду першої інстанції.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 404,405,407,418 і 419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 03 березня 2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4