Провадження №11-кп/824/2568/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 червня 2021 року включно, з визначеним раніше розміром застави, -
В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000725 від 08.12.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_8 , щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України та ОСОБА_6 , щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч. 3 ст. 307 КК України.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 05 червня 2021 року, з визначеним раніше розміром застави.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скавати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а у разі неможливості застування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, встановити розмір застави в сумі, що відповідає 80 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що подане прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою, не відповідає вимогам закону, оскільки не містить доданих матеріалів, якими обгрунтовується необхідність продовження строку тримання під вартою, а також не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що всі заявлені у клопотанні прокурором ризики, є надуманими та жодним чином не обгрунтовується їх існування.
Також вказує, що прокурором не доведено неможливість застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Окрім того, захисник вказує на необгрунтований розмір визначеної судом застави, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що існують обставини, які є виключними підставами для визначення застави саме у розмірі 1 152 600 грн.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Під час розгляду суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_6 під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Так, ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого злочину, які мають високий ступінь суспільної небезпеки та за які, в разі визнання його винуватим, може бути засудженим до позбавлення волі на тривалий термін.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність прокурором підстав, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При апеляційному розгляді встановлено, що судом ретельно перевірено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а також перевірено можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи захисника про необгрунтовано великий розмір визначеної судом застави колегія суддів вважає непереконливими, оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував дані про особу ОСОБА_9 , обставини кримінального провадження, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та залишив незмінним раніше визначений розмір застави, який відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, до обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року, якою продовжено ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 червня 2021 року включно, з визначеним раніше розміром застави, - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

mal style='tag6-bottom:0cm;tag6-bottom:.0001pt;text-align: justify;text-justify:inter-ideograph;tag5:35.4pt;tag4:normal'>Зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними. Крім того, усвідомлення обвинуваченим тяжкість покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про те, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу того, що прокурором не обґрунтовано існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 ще триває, дослідження доказів ще не завершено, не допитані свідки по справі, та не прийнято остаточного рішення.

На думку колегії суддів, відсутність даних про спроби обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватись від суду свідчить лише про те, що такі спроби не були реалізовані, оскільки останній тримається під вартою та не має такої можливості.
Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги особу обвинуваченого, тяжкість, характер кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Крім того, необґрунтованими є доводи захисника про те, що судом першої інстанції не наведено жодного обґрунтування застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 розміру застави у сумі 1 152 600 грн., оскільки виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, врахував дані про особу ОСОБА_9 , обставини кримінального провадження, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та залишив незмінним визначений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.08.2019 року розмір застави, що відповідає вимогам ч.5 ст. 182 КПК України.