КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Білоцерківським міськрайонним судом Київської області матеріали кримінального провадження № 0001219 та № 0001264 відносно ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційної скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2019 року, якою
ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Североморськ Мурманської області Російської Федерації, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, без визначеного місця реєстрації, раніше не судимий,

визнаний таким, що вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та до нього застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
особи, що вчинила суспільно небезпечне діяння, ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Судом встановлено, що 30 квітня 2019 року близько 14 год. ОСОБА_5 , перебуваючи навпроти будинку № 3 по вул. Гайок в м. Біла Церква Київської області умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження навісного замка, проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , яким користується потерпіла ОСОБА_9 , де з метою викрадення поклав ручну швейну машинку марки «Подольськ» моделі 2 М-35 вартістю 500 грн. до полімерного мішка білого кольору та розвернув велосипед марки «Україна» виробництва «Харківський велозавод» синього кольору вартістю 1000 грн. передньою частиною до виходу з гаражного приміщення.
В цей час ОСОБА_5 був помічений сторонніми особами, які, побачивши останнього в гаражному приміщенні, зачинили двері гаража, у зв`язку з чим ОСОБА_5 не зміг довести свої злочинні дії до кінця, намагаючись спричинити матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_9 на суму 1500 грн.
Таким чином, своїми діями, що виразились в незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_5 скоїв суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, так як останній з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Крім того, 4 травня 2019 року близько 03 год. ОСОБА_5 прийшов до місця проживання своєї сестри ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , і, переконавшись, що ОСОБА_8 відсутня за місцем проживання, шляхом злому вхідного замка, потрапив до вищевказаної квартири, звідки таємно від оточуючих, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, з метою збагачення за рахунок чужого майна, зі столу спальної кімнати викрав жорсткий диск HDD від комп`ютера марки «Seagate» 500 GB Barracuda W2AERCPA ST500DM002 вартістю 500 грн., дві оперативні пам`яті від комп`ютера «DDR3 4GB 1333MHz CL9 DIMM SR» вартістю 413,33 грн. за одну на загальну суму 826,66 грн., зарядний пристрій для мобільного телефону «Мейзу» типу Андроїд (USB шнур) вартістю 90 грн., із шафи викрав чоловічу куртку синього кольору марки «SAZ» 46 розміру вартістю 540 грн., з полиці в коридорі викрав музичну колонку марки «Patriot» на два динаміки вартістю 75 грн., зі столу кухні викрав електром`ясорубку марки «Mirta» вартістю 606,67 грн.
Після цього ОСОБА_5 з викраденими речами з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 2638, 33 грн.
Таким чином, своїми діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням до приміщення, ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, кваліфікацію дій ОСОБА_5 за вчинені суспільно-небезпечні діяння, не погоджуючись з ухвалою суду в частині застосування до ОСОБА_5 виду примусових заходів медичного характеру, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції змінити, застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що застосований до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом є надто суворим, і таким, що не відповідає тяжкості вчинених діянь. Захисник посилається на те, що суспільно небезпечні діяння були скоєні ОСОБА_5 під час загострення хвороби, що на даний час ОСОБА_5 перебуває під диспансерним наглядом лікаря-психіатра та проходить призначене лікування.
Що стосується скоєних суспільно небезпечних діянь 30 квітня 2019 року та 4 травня 2019 року, то захисник звертає увагу на тому, що по першому епізоду ОСОБА_5 проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 , який раніше належав його родині. По другому епізоду захисник вказує на те, що ОСОБА_5 без дозволу своєї сестри прийшов до місця її проживання, і переконавшись, що сестра та її син відсутні за місцем проживання, шляхом злому вхідного замка, потрапив до квартири. Станом на сьогодні, ОСОБА_5 проживає саме у цій квартирі разом з сестрою. Будь-яких матеріальних претензій потерпіла до нього не має.
На переконання захисника, від моменту скоєння суспільно небезпечних діянь пройшов тривалий час (більше ніж півроку), минуло загострення хвороби і ОСОБА_5 перебуває під наглядом лікаря, а тому апелянт вважає, що ОСОБА_5 не становить суспільної небезпеки і не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги. Як зазначає захисник, у даному випадку застосування такого виду примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_5 буде не надання психіатричної допомоги, а покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, прокурора, яка, посилаючись на висновок експерта, першопочатково заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, проте, у подальшому підтримала вимоги апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, за клопотанням захисника призначивши в порядку ч. 2 ст. 95 КК України, ст. 242 КПК України судово-психіатричну експертизу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про те, що ОСОБА_5 в стані неосудності вчинені суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки злочинів, передбачених ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та застосування до нього примусових заходів медичного характеру в апеляційний скарзі захисника, як і жодним з учасників апеляційного розгляду, не оспорюються, а, відтак, в цій частині оскаржувана ухвала суду першої інстанції перегляду апеляційним судом не підлягає.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про неправильне застосування до ОСОБА_5 виду примусових заходів медичного характеру, то колегія суддів доходить такого висновку.

Питання порядку застосування примусових заходів медичного характеру врегульоване главою 39 КПК України.

Однією з особливостей застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до положень ст. 509 КПК України, є обов`язкове проведення згідно з «Порядком проведення судово-психіатричної експертизи», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 8 травня 2018 року № 865, психіатричної експертизи.
Одночасно колегія суддів враховує, що висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. «Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб» (Постанова Верховного Суду від 4 грудня 2019 року справа № 158/3106/18).

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України саме суд під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначає їх вид.

Згідно з висновком експерта № 205 від 15 травня 2019 року та за № 225 від 22 травня 2019 року ОСОБА_5 під час інкримінованих йому злочинів та в даний час страждає на психічне захворювання біполярний афективний розлад, поточний епізод манії та під час скоєння інкримінованих йому дій не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також на даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_5 потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом (ас. 31-34 т.1).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених суспільно небезпечних діянь, обставини суспільно небезпечних діянь, особу ОСОБА_5 , а саме, що ним вчинено у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого злочину, за своїм психічним станом внаслідок хворобливого стану психіки ОСОБА_5 становить небезпеку для оточуючих та потребує згідно висновків експерта № 205 від 15 травня 2019 року та за № 225 від 22 травня 2019 року застосування до нього вказаного примусового заходу медичного характеру, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно ОСОБА_5 має бути застосований примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, та постановив законне та обґрунтоване рішення в цій частині.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що після постановлення оскаржуваного рішення, але до набрання оскаржуваною ухвалою законної сили, 9 січня 2020 року ОСОБА_5 був поміщений до КНП «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» для примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування з загальним наглядом. Після поліпшення психічного стану за письмовою заявою ОСОБА_5 виписаний 10 березня 2020 року у супроводі сестри під нагляд рідних та психіатра а місцем проживання (ас. 133 т.1).

Протягом періоду після звільнення з лікарні ОСОБА_5 отримує амбулаторне лікування у лікаря-психіатра з приводу «біполярного афективного розладу» (ас. 204 т.1), працює у ТОВ «Буд-Маг» на посаді підсобного робітника (ас. 203 т.1).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

З огляду на те, що з часу проведення судово-психіатричної експертизи пройшов тривалий час (більше 1,6 року), враховуючи викладені вище обставини, за клопотанням сторони захисту ухвалою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року призначена судово-психіатрична експертиза, за висновком якої ОСОБА_5 страждав під час скоєння інкримінованих йому дій на хронічний психічний розлад біполярний афективний розлад, поточний епізод манії (Р 31.2 за МКХ-10); під час скоєння інкримінованих йому дії не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту не перебував; на даний час ОСОБА_5 страждає на хронічний психічний розлад - біполярний афективний розлад, стан нестійкої ремісії ( Р 31.7 за МКХ-10). За своїм психічним станом ОСОБА_5 не здатний повною усвідомлювати свої дій та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (ас. 2-4 т.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.

Колегія суддів враховує, що внаслідок проходження лікування, змін у стані здоров`я ОСОБА_5 , його соціальному статусі (працює) на даний час відпала потреба у раніше застосовуваних заходах медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, і ОСОБА_5 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, а, відтак, апеляційна скарга захисника, з урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 408 КПК України підлягає зміні у зв`язку з пом`якшення виду примусових заходів медичного характеру.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині застосування примусових заходів медичного характеру змінити: застосувати до ОСОБА_5 примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3