Справа № № 585/1520/19
Номер провадження 1-м/585/1/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

06 травня 2021 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина

України, уродженця м. Збараж, Тернопільської області,

не одруженого, не військовозобов`язаного, не працюючого,

засудженого вироком Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 року до покарання у вигляді 19 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, п. «в» ч. 4 ст. 162, п. «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України звернулося до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України і просить: визначити за КК України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним вироком Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 згідно з КК України; вирішити питання про виконання вироку Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 в частині стягнення з ОСОБА_5 процесуальних витрат. В обґрунтування клопотання вказано, що 04 квітня 2019 року наказом Міністерства юстиції України №1115/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 30.01.2019 за №06-10297/19. ОСОБА_5 засуджено вироком Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 року до покарання у вигляді 19 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 (розбій скоєний із погрозою застосування насилля, небезпечного для життя і здоров`я), п. «в» ч. 4 ст. 162 (розбій скоєний із застосування насилля, небезпечного для життя із застосування предмету, який використано в якості зброї, із заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілої), п. «з» ч. 2 ст. 105 (вбивство пов`язане з розбоєм) КК РФ, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 відбуває покарання в ФКУ «ВК №7 УФСВП Росії по Бєлгородській області», кінець відбуття строку покарання 23.11.2035. Згідно з вироком Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 року ОСОБА_5 повинен відшкодувати потерпілим матеріальну та моральну шкоду, завдану злочином, на загальну суму 3652075 рублів. Згідно з довідкою бухгалтерії ФКУ «ВК №7 УФСВП Росії по Бєлгородській області» в установі перебувають п`ять виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_5 коштів у сумі 3652075 рублів (моральні збитки та матеріальна шкода) та 10800 рублів (процесуальні витрати). Станом на 12.11.2018 залишок заборгованості по виконавчим листам складає 3655672,47 рублів.

Міністерство юстиції України явку представника в судове засідання не забезпечило, надало клопотання про розгляд справи без участі представника.

Участь ОСОБА_5 в судовому засідання забезпечити не можливо, оскільки він відбуває покарання у виді позбавлення волі на території РФ, належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання.

Прокурор в судовому засіданні вважав можливим задоволити клопотання і кваліфікувати дії ОСОБА_6 , за ч.1 ст. 187, за ч.4 ст. 187 та п. 6) ч.2 ст. 115 КК України і вважав необхідним визначити покарання за ч.1 ст. 187 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 187 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі та за п. 6) ч.2 ст. 115 КК України покарання у виді 15 років позбавлення волі. Відповідно ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку день за два у відповідності ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції чинній на час вчинення злочину.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив клопотання задоволити. Щодо кваліфікації дій та міри покарання погодився з позицією прокурора. Підтримав прокурора в частині зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку день за два.

Судом, з урахуванням положень ст. 610 КПК України, визнано можливим розглядати клопотання у відсутність засудженого ОСОБА_5 та представника Міністерства юстиції України.

Заслухавши думку прокурора та захисника, дослідивши матеріали клопотання, не перевіряючи фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави і не вирішуючи питання щодо винуватості особи, суд вважає необхідним привести вирок Російської Федерації відносно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України.

Передача засуджених для відбування покарання з однієї держави в іншу регулюється Конвенцією про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року (далі - Конвенція), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік».

Ч.1, 2 ст. 3 вказаної Конвенції встановлено, що засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов: a) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; b) якщо рішення є остаточним; c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж якнайменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк; d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи; e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; і f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи. У виняткових випадках Сторони можуть погодитися на передачу засудженої особи, навіть якщо засудженій особі залишилося відбувати покарання протягом меншого часу, ніж визначено у пункті 1c.

Частиною 1 статті 9 Конвенції передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

Крім того, за нормою ст.10 Конвенції, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Статтею 11 Конвенції визначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно зі ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що вироком Бєлгородського обласного суду від 07 грудня 2017 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 162 УК РФ до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років; за п. «в» ч. 4 ст. 162 УК РФ до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років; п. «з» ч. 2 ст.105 УК РФ до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 16 років; На підставі ч. 3 ст. 69 УК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, остаточно покарання ОСОБА_5 призначено у вигляді позбавлення волі строком на 19 років. Строк відбування покарання рахується з 24.11.2016 року. Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь: потерпілої ОСОБА_7 в відшкодування матеріальної шкоди 140 900 рублів, в рахунок компенсації моральної шкоди 2 000 000 рублів; потерпілої ОСОБА_8 в рахунок компенсації моральної шкоди 1 500 000 рублів; потерпілої ОСОБА_9 в відшкодування матеріальної шкоди 1175 рублів, в рахунок компенсації моральної шкоди 10 000 рублів. (а.с.5-19)

Згідно ухвали Верховного суду РФ від 15 лютого 2018 року вирок Бєлгородського обласного суду від 07 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишено без змін. (а.с.20-29)

Відповідно до розпорядження, вирок Бєлгородського обласного суду від 07 грудня 2017 року відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 15 лютого 2018. (а.с.30)

Станом на 12 листопада 2018 року Шкарупін відбув 1 рік 11 місяців 18 днів позбавлення волі, невідбута частина покарання складає 17 років 11 днів. (а.с. 34).

12 листопада 2018 року ОСОБА_5 звернувся до УФСВП з заявою про переведення його для подальшого відбування покарання на територію України (а.с. 35).

Згідно характеристики наданої ФКЗ «Виправна колонія № 7» УФСВП Росії по Бєлгородській області ОСОБА_5 в ВК -7 відбуває покарання з 30.03.2018 р.. З 11.4.2018 року був працевлаштований. З 17.10.2018 року був поставлений на профілактичний облік як особа схильна до скоєння втечі. Вину в скоєному злочині визнає. Має позов, приймає участь в його погашенні. За період відбування покарання стягнень не має. Має 1 заохочення. Покарання відбуває в звичайних умовах. (а.с. 40).

Згідно з довідкою ФКЗ ВК-7 УФСВП Росії по Бєлгородській області від 12.11.2018, на адресу ФКЗ ВК-7 надійшло 5 виконавчих документи. Розмір заборгованості за виконавчими листами становить 3 655 672,47 рублів. (а.с.37)

В матеріалах клопотання також наявна медична довідка щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_5 , згідно з якою останній на диспансерному обліку не перебуває. Має діагноз - хронічний вірусний гепатит С. Може слідувати етапом. (а.с.39)

Згідно з довідкою Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» є громадянином України. У додатках до клопотання міститься також копія його паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Роменським МРВ УМВС України в Сумській області 14.06.2000. Останнім місцем реєстрації за місцем проживання в Україні є адреса: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та враховуючи, що дотримані умови, визначені ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ОСОБА_5 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким останній засуджений, набрав законної сили, строк покарання, який має відбувати засуджений, становить більше шести місяців, крім того, ОСОБА_5 згодний на передачу в Україну для подальшого відбування покарання, дії, на підставі яких було винесено вирок, є кримінальними злочинами згідно із законодавством України та були б кримінальними злочинами у разі вчинення на її території; а також, беручи до уваги, що й держава винесення вироку - Російська Федерація, й держава виконання вироку - Україна, згодні на передачу засудженої особи, суд дійшов до висновку про необхідність приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Згідно з ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані:

-за ч. 1 ст. 162 КК РФ (в редакції ФЗ РФ від 07.03.2011), як розбій, тобто напад з метою розкрадання чужого майна, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я. За вчинення цього злочину ОСОБА_5 визначено міру покарання у виді 5 років позбавлення волі.

-за п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ (в редакції ФЗ РФ від 27.12.2009), як розбій, скоєний із застосування насилля, небезпечного для життя із застосування предмету, який використано в якості зброї, із заподіянням тяжкої шкоди здоров`ю потерпілої . За вчинення цього злочину ОСОБА_5 визначено міру покарання у виді 9 років позбавлення волі.

-за п. «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ (в редакції ФЗ РФ від 27.12.2009), як вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, вчинене із корисних мотивів. За вчинення цього злочину ОСОБА_5 визначено міру покарання у виді 16 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_5 покарання у виді 19 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму.

Відповідно до положень КК України дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати таким чином:

1) за ч.1 ст.187 КК України, як розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (розбій).

Санкція ч.1 ст.187 КК України передбачає покарання від трьох до семи років позбавлення волі із конфіскацією майна.

2) за ч.4 ст. 187 КК України як розбій поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень. Санкція ч.4 ст.187 КК України передбачає покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі із конфіскацією майна.

3) за п.6) ч.2 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене, з корисливих мотивів. За вчинення цього кримінального правопорушення (злочину) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п.6 ч.2 цієї статті.

Як передбачено ч.ч. 1,2 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 52 КК України позбавлення волі на певний строк віднесено до основних покарань, а конфіскація майна до додаткових. Згідно з ч.2 ст. 63 КК України, позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Частиною 4 ст.65 КК України передбачено, що більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, може бути призначене, зокрема, за сукупністю злочинів згідно зі ст. 70 цього Кодексу.

За нормою ч.4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1)якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Враховуючи зміст ст. 11 Конвенції, оскільки за своїм характером покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину, суд дійшов таких висновків щодо визначення покарання ОСОБА_5 за вчинені злочини при приведенні вироку Російської Федерації у відповідність до законодавства України:

Основне покарання, визначене за ч. 1 ст. 162 КК РФ, відповідає санкції аналогічної норми - ч.1 ст.187 КК України (від 3 до 7 років позбавлення волі), тому суд вважає за доцільне визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Основне покарання, визначене за п. «в» ч. 4 ст. 162 КК РФ, відповідає санкції аналогічної норми - ч.4 ст.187 КК України (від 8 до 15 років позбавлення волі), тому суд вважає за доцільне визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Основне покарання, визначене ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого п. «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ, є більшим за максимальний строк покарання відповідно до санкції п. 6) ч.2 ст. 115 КК України (від 10 до 15 років позбавлення волі). Тому, за вчинення злочину, передбаченого п. 6) ч.2 ст. 115 КК України, суд вважає можливим визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Довічне позбавлення волі, при цьому, суд не застосовує із врахуванням ст. 11 Конвенції.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе привести у відповідність із законодавством України вирок Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 року, який набрав законної сили 15.02.2018, та вважати засудженим ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, за ч. 4 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 9 років, за п. 6) ч.2 ст. 115 КК України до позбавлення волі на строк 15 років.

Крім того, у відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України, суд вважає за необхідне при визначенні остаточного покарання, яке слід відбувати засудженому ОСОБА_5 , застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не принцип часткового складання призначених покарань, який був застосований до нього за вироком іноземної держави, що приводиться у відповідність до законодавства України.

До цього висновку суд приходить з урахуванням ч.2 ст.70 КК України, якою передбачено, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Тому остаточно суд визначає ОСОБА_5 покарання, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Також, слід зауважити, що законодавство України за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 та п.6) ч.2 ст. 115 КК України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого.

Проте, ст. 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку.

За таких обставин, при приведенні вироку у відповідність до законодавства України до ОСОБА_5 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого. Тому остаточно слід визначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 15 років без конфіскації майна.

Слід зауважити, що визначення під час судового розгляду виду установи виконання покарань, в якій засудженому належить відбувати покарання, діючим законодавством України не передбачено.

На підставі вищевикладеного, дотримуючись визначених ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб умов передачі ОСОБА_5 для відбування покарання до України, судом встановлено, що відбування ним покарання у країні його громадянства відповідає вимогам ст.10 Конвенції, оскільки за своїм характером та тривалістю покарання не буде більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не перевищуватиме максимальних строків позбавлення волі, передбачених законодавством України.

Таким чином, судом співвіднесено призначену міру покарання з покаранням, передбаченим законодавством України за вчинення аналогічних злочинів, що прямо відповідає Конвенції.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 слід обчислювати з 24.11.2016 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України одночасно містить вимогу про вирішення питання про виконання даного вироку в частині стягнення з ОСОБА_5 процесуальних витрат.

З долученого до клопотання вироку Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 року вбачається, що з ОСОБА_5 : на користь потерпілої ОСОБА_7 стягнуто матеріальні збитки в сумі 140 900 руб. та в рахунок компенсації моральної шкоди в сумі 2000000 руб., на користь потерпілої ОСОБА_8 в рахунок компенсації моральної шкоди в сумі 1500000 руб.; на користь потерпілої ОСОБА_9 стягнуто матеріальні збитки в сумі 1 175 руб. та в рахунок компенсації моральної шкоди в сумі 10000 руб.

Згідно довідки про наявність виконавчих листів залишок заборгованості ОСОБА_5 станом на 12.11.2018 року має заборгованість в сумі 3 655 672,47 руб.

Таким чином, стягненню з ОСОБА_5 підлягають витрати в сумі 3 655 672,47 руб., що з урахуванням курсу НБУ станом на 06.05.2021 року становить 1 353 735.58 грн.

Крім цього, з досліджених судом матеріалів вбачається що ОСОБА_5 перебував під вартою до набуття вироком чинності з 24 листопада 2016 року по 15 лютого 2018 року, тому до нього мають бути застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції діючій станом на час вчинення злочину, у зв`язку з чим, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 має бути зарахований у строк покарання з розрахунку що одному дню позбавлення волі відповідають два дні попереднього ув`язнення.

Керуючись ст. 3, 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. 369-372, 602, 606-610 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України задовольнити.

Вирок Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 року, який набрав законної сили 15.02.2018 року, яким ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, п. «в» ч. 4 ст. 162, п. «з» ч. 2 ст. 105 КК РФ, до покарання у вигляді 19 років позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму, - привести у відповідність до чинного законодавства України, а саме, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати засудженим за: ч.1 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; ч.4 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років без конфіскації майна; за п. 6) ч.2 ст.115 КК України до позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_5 , остаточно засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років, без конфіскації майна.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі, початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_5 обчислювати з 24.11.2016 року. Зарахувати строк попереднього ув`язнення, за правилами ч.5 ст. 72 КК України в попередній редакції, період з 24 листопада 2016 року по 15 лютого 2018 року, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Дозволити виконання вироку Бєлгородського обласного суду від 07.12.2017 року відносно ОСОБА_5 в частині стягнення процесуальних витрат на території України.

Копію ухвали суду надіслати до Міністерства юстиції України для подальшого інформування держави винесення вироку.

Апеляція може бути подана до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1