Справа № 303/3224/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1246/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ,захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_14 , який діє в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_15 , яка діє в інтересах ОСОБА_16 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Негрово Іршавського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Мукачево, зареєстрованого в АДРЕСА_5 , мешканця АДРЕСА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_17 ,

потерпілого ОСОБА_18 ,

захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_11 , ОСОБА_22 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 19.03.2020 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 19.03.2020 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 19.03.2020 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 19.03.2020 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 тримання під вартою залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Згідно з вироком суду, 17 березня 2020 року, в період з 13 години 00 хвилин до 16 години 30 хвилин, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , тобто до вчинення злочину домовившись про спільне його вчинення, усвідомлюючи протиправність, караність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, із застосуванням насильства, пред`явили незаконну вимогу ОСОБА_18 про передачу їм 15000 доларів США, еквівалентом 405849 гривень, згідно офіційного курсу НБУ, за наступних обставин.
Так, 17 березня 2020 року, приблизно о 13 годині, ОСОБА_10 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , знаходячись на перехресті вулиці Миру та академіка Павлова в м. Мукачево, що неподалік автостанції міста Мукачево, побачивши, що по пішохідній частині із автовокзалу рухається ОСОБА_18 , підбігли до нього та наносячи йому серію ударів руками, проти його волі і згоди заштовхали останнього до автомобіля марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , таким чином позбавивши його можливості втекти, повезли потерпілого до лісосмуги за межі міста в районі «Червоної гірки».
Прибувши до лісосмуги, що в районі «Червоної гірки» поблизу міста Мукачева, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 , витягли із автомобіля потерпілого ОСОБА_18 , де продовжили наносити останньому удари руками та ногами по різним частинам тіла та погрожуючи вбивством пред`явили йому безпідставну вимогу передачі їм 15000 доларів США в термін до 18.03.2020 року, при цьому, з метою демонстрації справжності своїх злочинних намірів, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 , взявши із багажника дерев`яні палиці, нанесли потерпілому ряд ударів по тулубу.
В подальшому, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний намір на незаконне збагачення, шляхом вимагання грошових коштів у ОСОБА_18 , на автомобілі марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , з лісосмуги перемістились до готелю «Інтурист», який розташований за адресою м.Мукачево, вул. Духновича, 93, де перебував ОСОБА_10 , який повторно пред`явив потерпілому протиправну вимогу передачі грошових коштів в сумі 15000 доларів США за нібито уявний борг до 18.03.2020 року, при цьому погрожуючи потерпілому ОСОБА_18 поламати руки і ноги.
Після чого, ОСОБА_10 , реалізуючи кінцеву мету злочинної діяльності, направлену на протиправне отримання грошових коштів в ОСОБА_18 , надав вказівку ОСОБА_9 відвести потерпілого на зустріч до його матері ОСОБА_23 за місцем її роботи, а саме до адміністративної будівлі Мукачівської ДПІ Головного управління Державної податкової служби в м.Мукачево, що за адресою м.Мукачево, вул. Августина Волошина, щоб вона терміново знайшла частину грошових коштів в сумі 2500 доларів США, при цьому надав вказівку пригрозити їй, що в разі не передачі їм зазначеної суми, її син буде утримуватись в них.
На виконання злочинної вказівки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 відвіз потерпілого ОСОБА_18 до місця роботи матері останнього, де ОСОБА_9 висловив наведену вище вимогу ОСОБА_24 , після чого разом із потерпілим повернувся до готелю «Інтурист», де ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , продовжили залякувати потерпілого ОСОБА_18 шляхом психологічного тиску та погрозою утримувати в підвалі вказаного готельного комплексу до моменту передачі їм 2500 доларів США.
Побачивши, що потерпілий ОСОБА_18 заляканий та ним надано згоду на передачу грошових коштів в сумі 2500 доларів США на наступний день, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відпустили потерпілого.
19.03.2020 року о 12 годині 10 хвилин, потерпілий ОСОБА_18 зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що в нього наявні 2 (дві) тисячі доларів США, які готовий передати йому, на що ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , з метою конспірації своєї злочинної діяльності від можливого викриття працівниками правоохоронних органів, виїхали на автомобілі марки «Audi», державний номерний знак НОМЕР_2 , до міста Ужгород, а потерпілому ОСОБА_18 наказав передати грошові кошти в сумі 2000 доларів США своїй дружині ОСОБА_25 за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_2 .
В подальшому, 19.03.2020 року, о 14 годині 10 хвилин, відразу після передачі потерпілим ОСОБА_18 , в АДРЕСА_2 , частини грошових коштів в сумі 1000 доларів США ОСОБА_25 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України неподалік адміністративної будівлі УСБ України в Закарпатській області, що за адресою м.Ужгород, вул. Довженка,3.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_18 спричинено тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірних покривах тім`яної ділянки посередині волосистої частини голови, синців на шкірних покривах внутрішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, спини та поперекової ділянки справа і зліва, зовнішньої поверхні верхньої третини правого стегна, що підтверджено висновком експерта.
Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини, а також предмет, на який вказує потерпілий (дерев`яна палиця). По давності виникнення вкладаються в час пригоди, яка відбувалася 17.03.2020 року та не виключена можливість виникнення їх за обставин, про які повідомляє потерпілий.
Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я строком до 6 днів і по цій ознаці кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Громадянину ОСОБА_18 було нанесено не менше 17 ударів.
Обвинувачений ОСОБА_16 , обвинувачений ОСОБА_9 подали аналогічні апеляційні скарги, в яких просять вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинувачених виправдати у зв`язку з недоведеністю їхньої вини. Крім того, просять допитати потерпілого, всіх свідків сторони захисту та обвинувачення, а також дослідити всі письмові та речові докази.
В мотивах апеляційних скарг зазначають, що під час судового розгляду встановлена наявність боргових зобов`язань потерпілого перед ОСОБА_10 . Вважають, що потерпілий звернувся до правоохоронних органів, оскільки не хотів повертати борг ОСОБА_10 . Крім того, працівники СБУ знали про те, що потерпілий викрав з готельного комплексу велику кількість майна. Крім того, ОСОБА_10 не вимагав у потерпілого грошей за вказані речі, а лише їх повернення. Таким чином, ініціатором надання обвинуваченому грошових коштів був потерпілий, який діяв за вказівкою правоохоронних органів. Вважають, що у діях обвинуваченого є склад злочину, передбаченого ст. 355 КК України. Звертають увагу на те, що протокол огляду грошових коштів та протокол вручення грошових коштів не підписані оперуповноваженим, який проводив слідчу дію, а також не були залучені поняті. Вважають, що проведений огляд у помешканні обвинуваченого та автомобілі фактично був обшуком, який проводився без ухвали слідчого судді. У зв`язку з цим вважають вказані докази недопустимими. Звертають увагу на тому, що у матеріалах кримінального провадження відсутня заява потерпілого про залучення його до проведення негласних слідчих дій. Вказують, що у постанові прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину від 19.03.2020 року відсутні дані про вручення потерпілому грошових коштів у сумі 2500 та 1000 доларів США. Зазначають, що відповідно до висновку експерта від 06.05.2020 року неможливо ідентифікувати як голос ОСОБА_10 на записі, на якому відповідно до висновку суду він висловлював погрози потерпілому. Суд першої інстанції не перевірив показань обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про їхнє перебування у іншому місці під час вчинення злочину. Вказують, що суд першої інстанції не вправі був покликатися на протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_9 , хоча такий було вилучено в процесі огляду місця події від 19.03.2020 року, а протокол вказаної слідчої дій визнано недопустимим доказом. Вважають неналежним протокол огляду відеофайлів від 11.05.2020 року, на якому зафіксований, на думку сторони обвинувачення, рух транспортного засобу марки «Форд» з обвинуваченими та потерпілим, оскільки з нього вбачається, що у момент руху у автомобілі присутній лише водій.
Захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та обвинуваченого ОСОБА_7 подали аналогічні апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати невинним ОСОБА_10 у вчиненні злочину.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вирок ґрунтується лише на показаннях потерпілого та його матері. Звертає увагу на тому, що суд першої інстанції визнав недопустимим доказом протокол огляду від 19.03.2020 року, проте вилучені грошові кошти у сумі 1000 доларів США визнав доказом по справі. Суд першої інстанції не надав належної оцінки протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками. У вказаному протоколі не наведені підстави для проведення впізнання саме за фотознімками. Вважає вказану слідчу дію формальною. Суд першої інстанції не врахував також того, що згідно з висновком експерта від 29.07.2020 року синці та садна на тілі потерпілого могли утворитися за 1-6 діб до 20.03.2020 року. Вказує, що відсутні докази нанесення тілесних ушкоджень потерпілому на території готельного комплексу «Інтурист». У матеріалах кримінального провадження відсутні повноваження оперуповноважених ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , а тому слідчі дії проведені з їхньою участю, а також протоколи слідчих дій є недопустимими доказами. Зазначає, що досудове розслідування повинно було проводитися органами Мукачівського ВП ГУ НП у Закарпатській області, оскільки місцем вчинення злочину є м. Мукачево.

Обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 подали аналогічні апеляційні скарги, в яких просять вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким їх виправдати.

В обґрунтування апеляційних скарг покликаються на те, що вчинення злочину обвинуваченим у судовому засіданні не доведена, так як встановлена наявність боргових зобов`язань потерпілого перед обвинуваченим ОСОБА_10 . Зазначають, що потерпілий звернувся до працівників СБУ, так як не хотів повертати борг ОСОБА_10 . Вказують, що правоохоронні органи знали про боргові відносини між ОСОБА_10 та потерпілим. Вважають невірною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 189 КК України. Обвинувачений не вчиняв будь-яких дій, якими б він примушував передати йому належне потерпілому майно або вчинення ним будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близьким родичам. В судовому засіданні не доведений вплив ОСОБА_10 на потерпілого, оскільки є докази бажання потерпілого повернути борг обвинуваченому, хоча ОСОБА_10 пропонував не повертати йому борг, а купити пароконвенційну піч. Вважає, що зазначене дає підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 355 КК України. Вважають недопустимими доказом протоколи огляду грошових коштів та протокол вручення грошових коштів від 19.03.2020 року, оскільки вони не підписані слідчим ОСОБА_28 . Крім того, вказані слідчі дії проводилися без участі понятих. Звертає увагу на тому, що вказані протоколи були складені оперуповноваженим ОСОБА_29 без доручення слідчого. Вказують, що під час досудового розслідування фактично був проведений обшук помешкання ОСОБА_10 , а не огляд. Крім того, такий проводився без ухвали слідчого судді, а тому вказаний протокол є недопустимим доказом. Зазначають, що стороною обвинувачення протоколи вручення та протоколи повернення засобів аудіо-, відео контролю за результатами проведення таких негласних слідчих (розшукових) дій як аудіо-, відео контроль особи суду не надані, що є однією із підстав для визнання результатів, отриманих при проведенні вказаних слідчих дій, недопустимими. Звертають увагу, що дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій надано прокурору, проте такі здійснені оперативним уповноваженим. Крім того, у матеріалах справи відсутня заява потерпілого про надання добровільної згоди на участь у вказаних слідчих діях.

Захисник ОСОБА_11 подав аналогічну апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 виправдати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що жодних доказів вчинення злочину обвинуваченим у матеріалах справи немає, окрім показань потерпілого та його матері. Зазначає, що висновком експертного дослідження, зробленого на замовлення сторони захисту, доведено, що тілесні ушкодженні завдані потерпілому не в момент вчинення злочину, а в інший час. Зазначає, що працівники СБУ підкинули кошти, які в подальшому були виявлені і вилучені, що зафіксовано на відео зйомці даної слідчої дії. Вказує, що у вироку спотворені показання потерпілого і свідка ОСОБА_23 . Показаннями свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 чітко встановлена наявність боргових зобов`язань потерпілого перед обвинуваченим ОСОБА_10 . Вказує на неточності у протоколах негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відео контролю особи, а також у протоколі про вручення грошових коштів потерпілому щодо часу їх складання. Звертає увагу на тому, що суд першої інстанції встановив факт наявності у потерпілого боргових зобов`язань перед обвинуваченим.

Прокурор у апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченим призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Крім того, просить дослідити протоколи огляду місця події від 19.03.2020 року, протокол проведення слідчого експерименту від 20.03.2020 року, долучити до справи ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2020 року про надання дозволу на проведення обшуку, а також дослідити характеризуючі дані обвинувачених.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим не врахував, що в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області перебуває на розгляді обвинувальний акт відносно обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України. В цьому кримінальному провадженні ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , перебували у розшуку. Крім того, обвинувачені не визнали вину у вчиненому та відмовилися від дачі показань. Суд першої інстанції також не врахував в повній мірі ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченими. У зв`язку з цим, вважає призначене обвинуваченим покарання занадто м`яким.

Заслухавши доповідача, думку обвинувачених та їхніх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненому злочині не визнав та показав, що дійсно між ним на потерпілим мали місце певні бізнес відносини, в ході яких у потерпілого виникли перед ним зобов`язання щодо відшкодування йому шкоди та повернення його майна. Разом з тим, жодної вимоги про передачу йому грошової суми в розмірі 15 000 доларів США він потерпілому не пред`являв, просив його повернути майно, яке той продав з ресторану, а не кошти, при цьому між ними мала місце за це неодноразова розмова, ніяких погроз не було.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину не визнав та показав, що раніше з потерпілим ОСОБА_33 був в добрих відносинах, ніколи в нього нічого не вимагав і потерпілий йому нічого не винен. Того дня, в який йому інкримінується вчинення злочину, він разом з ОСОБА_7 перебував в м.Ужгороді і потерпілого ОСОБА_34 цього дня взагалі не бачив. В м.Мукачево вони повернулися біля 17.00 год., поїхали разом на зустріч з знайомим ОСОБА_35 , після чого знову поїхали в м.Ужгород. Хто саме наносив потерпілому в той день тілесні ушкодження він не знає, про якісь боргові зобов`язання потерпілого перед ОСОБА_36 йому нічого не відомо і він до цього немає жодного відношення.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні також повністю заперечив свою вину у вчиненні злочину та дав аналогічні показання.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та показав, що дійсно 17.03.2020 року відвозив на автомобілі Форд потерпілого ОСОБА_34 на роботу до його матері, однак заперечив всі інші обставини висунутого йому обвинувачення, зокрема, щодо погроз потерпілому та нанесення йому тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_18 в судовому засіданні суду першої інстанції ствердив, що з осені 2018 року по травень 2019 року він працював в готельно-розважальному комплексі «Віраж», що розташований в м. Ужгороді. Власником приміщення, де розміщений ресторан, був ОСОБА_37 , який уклав договір оренди з ОСОБА_38 . Потерпілий підтвердив, що в нього з ОСОБА_36 були певні бізнес стосунки, останній надавав кошти для закупівлі обладнання в ресторан, в якому він працював, займався його фінансуванням, саме за кошти ОСОБА_36 було придбано пароконвектомат, який він в подальшому продав. Також ОСОБА_33 підтвердив, що за період його роботи в ресторані виникла заборгованість і дане питання він неодноразово обговорював з ОСОБА_39 . Крім того, потерпілий повністю підтвердив факт, що для роботи в ресторані ОСОБА_36 надав йому в користування автомобіль ВАЗ 2107, керуючи яким в стані алкогольного сп`яніння він потрапив в ДТП і пошкодив його. В подальшому цей автомобіль він не ремонтував і коштів за ремонт не платив.

Перший раз, після припинення роботи в закладі «Віраж», його зустрів якийсь хлопець з компанії ОСОБА_36 біля магазину «Кошик» в м. Мукачево і сказав, що його шукає ОСОБА_36 , щоб повернув йому гроші.

Після того, точну дату не пам`ятає, він приїхав на автобусі з м. Берегово в м. Мукачево і вийшовши з автобуса на автостанції прямував в напрямку центральної частини міста. Раптом біля нього зупинився автомобіль «Форд» чорного кольору, за кермом якого перебував ОСОБА_39 . Останній сказав йому сісти в цей автомобіль. В ньому, крім ОСОБА_36 , знаходилися ще троє осіб, а саме всі обвинувачені - ОСОБА_40 , який сидів на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , які сиділи позаду. Коли він сів в автомобіль, вони всі разом їздили деякий час по місту, при цьому його питали, коли він поверне гроші, і саме тоді озвучили суму 15 000 доларів США. В машині ОСОБА_9 почав наносити йому удари. Через деякий час автомобіль зупинився на АЗС, ОСОБА_36 вийшов з машини, а інші троє разом з ним поїхали в напрямку м. Сваляви і вивезли його в ліс. Там вони всі вийшли з машини, він просив не бити його, обіцяв повернути гроші, намагався від них втекти. Хлопець на ім`я ОСОБА_43 , якого потерпілий впізнав у судовому засіданні як обвинуваченого ОСОБА_7 , його наздогнав, зробив йому удушення і привів до інших двох, які залишилися позаду. Після того всі троє почали наносити йому удари по різним частинам тіла, били ногами та палками, це тривало близько 10-15 хвилин. Через деякий час йому надали серветки, щоб витерти кров, знову посадили в автомобіль і відвезли в готель «Інтурист» в м.Мукачево. Там до них знову приєднався ОСОБА_36 , його запитували, коли поверне гроші в сумі 15 000 доларів США. До них підійшов ОСОБА_44 , який відвів його на задній двір готелю і почав наносити йому удари палицею. Після того ОСОБА_45 за вказівкою ОСОБА_36 відвіз його до приміщення податкової інспекції, де працює його мати, щоб поговорити з нею. Вийшовши з автомобіля він підійшов до прохідної, попросив викликати маму на вулицю. Коли мама вийшла, вони разом сіли в автомобіль, де ОСОБА_42 їй пояснив, що її син винен їм гроші в сумі 15 000 доларів США. На запитання матері, за що такий борг, ОСОБА_42 сказав, що нехай син їй все пояснить. Ця розмова в автомобілі тривала біля 5-7 хвилин, мати просила відпустити його, однак ОСОБА_42 не хотів цього робити. Коли мати вийшла з автомобіля, його відвезли знову до готелю «Інтурист», де продовжувалася розмова щодо повернення коштів. Через деякий час він вмовив ОСОБА_36 відпустити його, пообіцяв принести 2000 доларів США, і пішов додому. Наступного дня він знаходився вдома, а через день пішов до свого друга, ім`я якого називати не хоче, позичив в нього 2500 доларів США, щоб віддати їх ОСОБА_39 . Тоді він вирішив звернутися в СБУ, де написав відповідну заяву, надав пояснення. Позичені в знайомого кошти в сумі 2500 доларів він добровільно видав працівникам СБУ, які їх оглянули, зробили з них копії і повернули для передання ОСОБА_39 . Крім того, в цей час йому також вручили техніку для аудіо та відеофіксації. Зателефонувавши до ОСОБА_36 на номер телефону, який останній перед тим сам написав йому, обвинувачений повідомив, що на даний час його немає в місті і щоб він гроші передав дружині. Приїхавши до будинку, де проживає ОСОБА_36 , він покликав його дружину, якій передав 1000 доларів США. Інші кошти він вирішив не передавати, оскільки вони були позичені в друга, тому залишив їх в себе. Після цих подій, через деякий час йому почали погрожувати, а саме він почав отримувати СМС-повідомлення з незнайомих номерів з різними погрозами, йому передавали привіти від « ОСОБА_46 », тобто від ОСОБА_36 , хтось намагався підпалити будинок, в якому він проживає. У всьому цьому він підозрює друзів ОСОБА_39 .

Свідок ОСОБА_23 , мати потерпілого, в судовому засіданні підтвердила вимоги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо передачі обвинуваченим грошей в сумі 15000 доларів США. Заперечила нанесення потерпілому тілесних ушкоджень.

Даними протоколу огляду предмета від 11.06.2020 року, з якого вбачається, що слідчим оглянуто клаптик паперу, розміром 7х3,5 см., який добровільно видав ОСОБА_18 і пояснив, що ОСОБА_36 задиктував йому мобільний номер свого телефону, на який необхідно було зателефонувати, коли він знайде гроші. На даному клаптику паперу кульковою ручкою записані цифри НОМЕР_3 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.03.2020 року з довідкою до нього, свідок ОСОБА_23 впізнала ОСОБА_9 за рисами обличчя, зачіскою та бородою і пояснила, що саме ця особа привезла до неї її сина 17.03.2020 року.

З протоколу огляду речей від 27.05.2020 року вбачається, що 17.03.2020 року в 13 год. 32 хв. мобільний телефон № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_10 , знаходився в мережі, в зоні дії базової станції по АДРЕСА_7 , готель «Латориця». Як зазначено в протоколі, вказані відомості підтверджують факт перебування ОСОБА_10 та потерпілого в межах обслуговування однієї базової станції під час їх зустрічі.

Крім того, згідно дослідженого протоколу огляду речей, мобільний телефон ОСОБА_9 також знаходився в межах дії вищезазначеної станції, а починаючи з 14.38 вказаного абонента фіксують базові станції в с. Кольчино, Мукачівського району.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені докази підтверджують показання потерпілого, щодо обставин спричинення йому тілесних ушкоджень.

На виконання постанови прокурора від 19.03.2020 року проведено контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, згідно з протоколом якого потерпілому ОСОБА_18 було доручено здійснити передачу коштів в сумі 2500 доларів США. Вказані кошти були оглянуті, з них зроблено ксерокопії. Потерпілому були вручені спеціальні технічні пристрої для фіксації протиправних дій ОСОБА_47 19.03.2020 року о 12 год. 59 хвилин, ОСОБА_18 , перебуваючи за місцем свого проживання в смт.Кольчино, подзвонив до ОСОБА_47 і між ними відбулась розмова, в ході якої потерпілий спитав ОСОБА_47 , куди до нього можна під`їхати. Останній відповів, що не може зрозуміти, чому потерпілий везе йому гроші, а не може купити пароконвектомат, при цьому спитав, чи потерпілий хоче віддати йому всі п`ятнадцять тисяч. Коли потерпілий сказав, що в нього є дві тисячі, обвинувачений наказав піти до нього додому і віддати дружині. Цього ж дня, о 14 год. 10 хв. ОСОБА_18 підійшов до дому за місцем проживання ОСОБА_47 , де зустрівся з його дружиною і передав їй кошти в сумі 1000 доларів США. Після того, о 14 год. 25 хв. по телефону відбулася розмова між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_36 , під час якої останній погрожував потерпілому за те, що він передав тільки 1000 доларів США, а не дві, як домовлялися, пригрозив, що якщо цього дня він не завезе ще одну тисячу, він його вб`є.

Крім того, згідно вказаного протоколу проводились заходи аудіо та відео контролю та візуального спостереження, за результатами яких зафіксовано час та маршрут пересування ОСОБА_47 та інших обвинувачених в м. Ужгороді до моменту їх затримання.

Ухвалою слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 19.03.2020 року клопотання прокурора задоволено та надано дозвіл на проведення строком до 19.05.2020 року зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме мобільних телефонів ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , аудіо-, відеоконтроль та візуальне спостереження відносно вказаних осіб.

Згідно з протоколами за результатами аудіо, відеоконтролю та спостереженням у публічно доступних місцях від 19.03.2020 року, які проведені за дорученням прокурора, зафіксовані час та маршрут пересування ОСОБА_47 та інших обвинувачених в м.Ужгороді до моменту їх затримання.

В протоколі про результати аудіо, відеоконтролю особи від 19.03.2020 року зафіксовані телефонні розмови між потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_10 , які повністю співпадають з тією інформацією, яка зазначена в дослідженому протоколі про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 19.03.2020 року щодо передачі грошових коштів у сумі 1000 доларів США дружині обвинуваченого ОСОБА_10 .

Відповідно до протоколу огляду грошових коштів та протоколу вручення грошових коштів від 19.03.2020 року працівниками СБУ в м. Ужгороді були оглянуті кошти в сумі 2500 доларів США номіналом по 100 доларів кожна, знято з них ксерокопії, після чого ці кошти були вручені потерпілому.

Згідно протоколу про вручення спеціальних технічних засобів від 19.03.2020 року працівники СБУ вручили потерпілому ОСОБА_18 спеціальні технічні засоби.

Відповідно до висновку експерта від 06.05.2020 року № СЕ-19/109/10-27ВЗ/20 голос та мовлення у розмові, зафіксованій на носії інформації DVD-диску у аудіо-файлі під назвою 2020-03-19 12-59, належить громадянину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд першої інстанції дав вірну оцінку вказаним доказам про правомірність проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а тому доводи сторони захисту у апеляційній скарзі про протилежне є безпідставним.

В порядку ч.3 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції частково задоволено клопотання сторони захисту та безпосередньо досліджено ряд письмових доказів.

Відповідно до висновку експерта № 134 від 20.03.2020 року, який досліджений як судом першої так і апеляційної інстанції, на момент судово-медичного обстеження на тілі громадянина ОСОБА_18 виявлено легкі тілесні ушкодження у вигляді садна на шкірних покривах тім`яної ділянки посередині волосистої частини голови, синців на шкірних покривах внутрішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, спини та поперекової ділянки справа і зліва, зовнішньої поверхні верхньої третини правого стегна.

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути затиснуті в кулак руки та взуті ноги сторонньої людини, а також предмет, на який вказує потерпілий (дерев`яна палиця). По давності виникнення вкладаються в час пригоди, яка відбувалася 17.03.2020 року та не виключена можливість виникнення їх за обставин, про які повідомляє потерпілий.

Таким чином, доводи сторони захисту про те, що вказані тілесні ушкодження могли утворитися за 1-6 діб до 20.03.2020 року є безпідставними.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недопустимість протоколу огляду місця події від 19.03.2020 року, як доказу, згідно з яким проводився огляд автомобіля Ауді Q7, р. н. НОМЕР_2 , в присутності затриманих підозрюваних, оскільки зазначена слідча дія проведена за відсутності захисників підозрюваних та у них в порушення ч. 3 ст. 104 КПК України, відсутні підписи всіх осіб, які були присутні під час її проведення.

Крім того, під час вказаного огляду не було вилучено жодних речей чи предметів, які б мали значення для кримінального провадження.

Показання допитаних за клопотанням сторони захисту свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_48 , ОСОБА_30 , ОСОБА_49 , суд першої інстанції вірно визнав неналежними доказами, оскільки такі не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадження, а лише вказують на наявність заборгованості у готельно-ресторанного комплексу за електропостачання та факт продажу пароконвектомату, що учасниками процесу не заперечується.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що будь-якої угоди між свідком ОСОБА_32 та обвинуваченим ОСОБА_10 , про передачу останньому в оренду чи користування готельно-відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_6 » не було. Транспортний засіб марки «Ваз-2107», який був переданий в користування потерпілому, у власності обвинуваченого ОСОБА_10 ніколи не перебував.

Доводи сторони захисту у апеляційних скаргах про підтвердження матеріалами кримінального провадження наявності боргових зобов`язань у потерпілого перед ОСОБА_10 у сумі 15000 доларів США жодними доказами не підтверджується, така сума, на переконання колегії суддів є гаданою, спростовується показаннями потерпілого та свідків.

З огляду на те, що у матеріалах справи відсутні докази законної вимоги обвинуваченого ОСОБА_10 до потерпілого на суму 15000 доларів США, колегія суддів вважає безпідставними покликання сторони захисту у апеляційних скаргах на те, що у його діях наявний склад злочину, передбаченого ст. 355 КК України, а саме примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол огляду відеофайлів від 11.05.2020 року та відеозапис є також неналежними доказами, оскільки дані, що містяться на ньому суттєво відрізняються від показань потерпілого ОСОБА_18 щодо його переміщення у м. Мукачево разом із всіма обвинуваченими у транспортному засобі марки Форд.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неналежність доказів протоколів огляду предмета (мобільного телефону) від 06.05.2020 року, оскільки вони не містять жодної інформації, яка б підтверджувала існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Поряд з цим, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про недопустимість, як доказу протоколу огляду місця події від 19.03.2020 року, а саме будинку АДРЕСА_2 .

При дослідженні судом апеляційної інстанції зазначеного протоколу огляду місця події вбачається, що слідчими фактично був проведений обшук, під час якого детально оглядалися шафи та інші меблі, вміст сумок.

Відтак, зазначена слідча дія відповідно до вимог ст. ст. 234, 237 КПК України повинна була проводитись на підставі ухвали слідчого судді.

Прокурором до апеляційної скарги долучено ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2020 року, яка досліджена судом апеляційної інстанції, згідно з якою вищевказаний обшук визнано проведеним відповідно до вимог закону з наданням дозволу на обшук.

За таких обставин, з огляду на наявність у матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук вказаного житла, протокол вказаної слідчої дії є допустимим доказом.

Крім того, в суді апеляційної інстанції сторона захисту підтвердила , що вказана ухвала слідчого судді відкривалася на досудовому розслідуванні в порядку ст. 290 КПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що покликаючись на вказані докази, суд першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Поряд з цим, суд першої інстанції як докази вини обвинувачених взяв до уваги протоколи про пред`явлення обвинувачених за фотознімками потерпілому ОСОБА_18 від 19.03.2020 року, які досліджені судом апеляційної інстанції.

Проте, зі змісту ст.228 КПК України, випливає, що пред`явлення особи для впізнання - це самостійна слідча (розшукова) дія, яку проводять з метою встановлення тотожності, подібності або відмінності наданої для спостереження і сприйняття особи з тими, яких свідок, потерпілий, підозрюваний або обвинувачений сприймав як очевидець за певних обставин розслідуваної події.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_18 до моменту вчинення злочину, понад 6 місяців, був знайомий із обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідування та судового розгляду потерпілий ОСОБА_18 , будучи раніше знайомим з обвинуваченими, вказав на них, як на осіб, які вчиняли відносно нього протиправні дії.

Таким чином, враховуючи те, що потерпілий до моменту вчинення злочину обвинуваченими був з ними знайомий та вказував на них, як на суб`єктів злочину, колегія суддів вважає, що протоколи пред`явлення обвинувачених для впізнання потерпілому значення для кримінального провадження не мають та є неналежними доказами.

Крім того, судом першої інстанції досліджений протокол слідчого експерименту від 20.03.2020 року, згідно з яким потерпілий показав місце на вул. Я. Мудрого у м. Мукачево, де зупинився автомобіль з обвинуваченими, в який його заштовхали, після чого показав місце на АЗС «Ультра», де з вказаного автомобіля вийшов ОСОБА_10 , а інші особи відвезли його в лісовий масив.

Вказаний доказ визнаний судом недопустимим та неналежним, оскільки він містить тільки показання потерпілого, надані слідчому, а відповідно до ст. 95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому або посилатися на них.

Однак, колегія суддів, дослідивши протокол слідчого експерименту, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю потерпілого слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії,а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань.

Отримання від потерпілого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

При проведенні слідчого експерименту участь потерпілого не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту). Слідчий експеримент, здійснений у такій формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, має розцінюватися як повторний допит, що не може мати в суді доказового значення з огляду на ч. 4 ст. 95 КПК, згідно з якою суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де показання потерпілого та протокол слідчого експерименту за участю потерпілого є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 КПК.

Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим під час проведення інших процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених статтями 23, 84, 95, 99, 103105, 240 КПК, колегія суддів вважає, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.

З огляду на це, висновки суду про недопустимість протоколу слідчого експерименту, як доказу є безпідставними.

Не заслуговують на увагу доводи захисту про проведення досудового розслідування не уповноваженим на те органом, оскільки відповідно до ч.1 ст..216 КПК України, слідчі органів національної поліції здійснюють досудове розслідування злочинів, зокрема, передбачених ст.189 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченим суд першої інстанції вірно врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ними злочину який відноситься до категорії тяжких, під час його вчинення обвинувачені здійснили активні насильницькі дії щодо потерпілого, дані про особи обвинувачених, зокрема те, що вони є раніше не судимими, ОСОБА_10 має на утриманні трьох малолітніх дітей, ОСОБА_8 утримує одну малолітню дитину, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.

Доводи прокурора про те, що покарання, призначене обвинуваченим, є занадто м`яким, оскільки відносно них перебуває на розгляді інше кримінальне провадження за ч. 3 ст. 146 КК України, колегія суддів вважає таким, що не має значення для призначення покарання у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченим призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України у межах встановлених у санкції статті, є необхідним й достатнім для їхнього виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Відповідно до рішенні ЄСПЛ «Руїз Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 р., п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що істотних порушень вимог КПК, які б давали підстави для скасування вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційні скарги прокурора прокуратури Закарпатської області ОСОБА_50 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 змінити в частина визнання недопустим доказом протоколу огляду місця події від 19.03.2020 р. будинку по АДРЕСА_2 та неналежності доказу протоколу слідчого експерименту від 20.03.2020 р. проведеного з участю потерпілого.
В решті вирок залишити без змін.
На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим які тримаються під вартою в той самий строк з моменту отримання її копії.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4