КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та Державною установою «Київський слідчий ізолятор», матеріали з кримінального провадження №0000125 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора та, зокрема, до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою тривалістю до 18 серпня 2021 року включно.

Таке рішення суд, взявши до уваги те, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, будучи засудженим вироком Оболонського районного суду м. Києва, за яким строк відбування ним покарання закінчується найближчим часом, на даний час обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, які, згідно обвинувачення, було вчинено організованою групою на території ДУ «Київський слідчий ізолятор», тобто режимного об`єкту, та пов`язане з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, що свідчить про підвищену небезпеку протиправних дій ОСОБА_7 , мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик як щодо його можливості, після відбуття покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва, за першої нагоди, переховуватися від суду, з метою уникнення __________________________________________________________
Справа №11-кп/824/3239/2021 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 4 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_1
покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і тому застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, у даному конкретному випадку не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора і звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, діючи в порушення вимог ст. 194 КПК України, суд, усвідомлюючи відсутність у матеріалах справи будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів про наявність обґрунтування підозри стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, безпідставно та незаконно задовольнив клопотання прокурора.
Також судом було порушено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, оскільки в даному випадку судді не були у змозі бути переконаними, що поведінка підзахисного становила кримінальне правопорушення, так як обвинувачення побудоване фактично на сфальшованих матеріалах кримінального провадження та штучно створених доказах винуватості підзахисного.
Крім того, клопотанням про тримання під вартою підтверджено, що прокурор ігнорував вимоги рішення Європейського Суду у справі «Калашніков проти Росії» від 15.07.2002 року про перевагу звільнення над обмеженням волі, що є незаконним та необґрунтованим.
Більше того, судове рішення ухвалено з істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскільки кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, так як після повідомлення про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, тому прокурор не мав права звертатися до суду з обвинувальним актом, а відтак, відсутні правові підстави для здійснення кримінального (судового) провадження у цій справі та ухвалення будь-якого процесуального рішення на користь обвинувачення, включаючи оскаржувану ухвалу.
Також вказує на те, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено з грубим порушенням вимог КПК України та права на захист, а відтак, обвинувальний акт є незаконним та не може бути предметом судового розгляду.
Окрім цього, зазначає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що полягає у здійсненні судового провадження незаконним складом суду, оскільки неодноразово заявлявся відвід суду, який не був вирішений у законний спосіб, а ухвалення оскаржуваного рішення відбулося за відсутності сформованого суду присяжних.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000125 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ст. 348, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 345, ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ст. 348, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ст. 348, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , кожного з них, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 4 ст. 345, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 294, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 294, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 342, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 345 КК України.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_7 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 22 червня 2021 року задовольнив відповідне клопотання прокурора та прийняв рішення про застосування щодообвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою тривалістю до 18 серпня 2021 року включно.
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, визначеному главою 18 цього Кодексу.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення різних злочинів, в тому числі проти життя і здоров`я особи, будучи засудженим вироком Оболонського районного суду м. Києва, за яким строк відбування ним покарання закінчується 25.06.2021 року, на даний час обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, які, згідно обвинувачення, було вчинено організованою групою на території ДУ «Київський слідчий ізолятор», тобто режимного об`єкту, та пов`язане з погрозою вбивством, насильством щодо працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, що свідчить про підвищену небезпеку протиправних дій ОСОБА_7 , та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, після відбуття покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва, може переховуватися від суду, з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не встановила.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що стороною обвинувачення фактично не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, через відсутність обставин, які дають істотні та достатні підстави для прийняття рішення, з огляду на зміст клопотання, є необґрунтованими, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 при винесенні обвинувального вироку, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто заявлені у клопотанні прокурора та встановлені судом ризики є реальними, у зв`язку з цим суд дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_17 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, на час винесення оскаржуваної ухвали, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважував вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення ґрунтується виключно на припущеннях, а досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено з грубим порушенням вимог КПК України та права на захист, і саме кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а відтак, обвинувальний акт є незаконним та не може бути предметом судового розгляду - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Щодо доводів захисника про те, що судом першої інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки ухвалення оскаржуваного рішення відбулося за відсутності сформованого суду присяжних, то вони є безпідставними, оскільки, відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час здійснення судового провадження судом присяжних питання щодо продовження тримання під вартою обвинуваченого вирішує головуючий.

Також, враховуючи те, що предметом перегляду в цьому апеляційному провадженні є конкретна ухвала в частині застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, доводи захисника ОСОБА_6 про нібито допущені процесуальні порушення судом першої інстанції, як то, що неодноразово заявлений відвід суду не був вирішений у законний спосіб, колегією суддів не перевіряються.

Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду на те, що він має місце проживання, двох дітей, та має 3 групу інвалідності, та в умовах перебування у слідчому ізоляторі не отримує належного лікування - не можуть однозначно свідчити про відсутність ризиків, передбачених приписами ст. 177 КПК України, та не виключають можливість застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
До того ж посилання обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність у нього 3 групи інвалідності нічим не підтверджені.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу та звільнення його з-під варти, що є змістом апеляційної вимоги захисника, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та, зокрема, до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою тривалістю до 18 серпня 2021 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3