Справа № 589/1090/21
Провадження № 1-кп/589/495/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року
Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження №0000195 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шостка Сумської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.01.2018 Шосткинським міськрайонним судом за ст. 309 ч. 1, ст. 309 ч. 2, 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шостка, Сумської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.01.2020 Шосткинським міськрайонним судом за ст. 198 ч. 1 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,-

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2020 близько 06:00 год. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підійшли до будинку АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_4 зі своєю дружиною.

Підійшовши до вказаного будинку, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне проникнення до домоволодіння особи, всупереч ст. 30 Конституції України, ст. 12 Загальної декларації прав людини, ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усвідомлюючи відсутність згоди ОСОБА_4 , через паркан незаконно проникли до домоволодіння АДРЕСА_3 , де зареєстрований та фактично мешкає ОСОБА_4 , чим порушили недоторканість його житла.

Крім того, 17.10.2020 близько 06:00 год. ОСОБА_2 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , в ході бійки з ОСОБА_4 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому кілька ударів ножем в область лівої частини голови та спини.

В наслідок своїх протиправних дій ОСОБА_2 спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення лівої поперекової ділянки та різаної рани в тім`яній області зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, так як для загоєння ран потрібен строк більше 6, але менше 21 доби.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту долучені письмові заяви обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , складених у присутності захисника ОСОБА_6 , відповідно до яких ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожен окремо беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих їм кримінальних проступків, не оспорюють встановлені досудовим розслідуванням обставини, згодні на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без їх участі та обізнані щодо обмеження права на апеляційне оскарження.

Потерпілий ОСОБА_4 також надав заяву, в якій не заперечував проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності всіх учасників справи, згодний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження.

Суд, шляхом дослідження відповідних заяв, встановив, що сторони обізнані із своїми правами, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції.

Враховуючи викладене, суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 незаконно проник до житла та кваліфікує такі його дії за ч. 1 ст. 162 КК України, та умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження потерпілому, що спричинило короткочасний розлад здоров`я останнього, а тому його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України.

Також суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 незаконно проник до житла та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 162 КК

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, який є кримінальними проступками, дані про особи обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених.

Так, ОСОБА_2 є раніше судимим, на обліку у лікаря- нарколога та психіатра не перебуває, негативних характеристик за місцем проживання не находило.

Суд, згідно із ст. 66 КК України, визнає обставинами, які пом`якшують покарання: повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

З урахуванням наведеного та виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що ОСОБА_2 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у виді обмеження волі.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, буде цілком відповідати тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При цьому підстави для застосування при призначенні покарання ч. 4 ст. 70 КК України відсутні, оскільки згідно вказаної норми за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Згідно ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок щодо якого набрав законної сили.

Отже, ч. 4 ст. 70 КК України може бути застосована при призначенні покарання за наявності обвинувального вироку, який набрав законної сили.

Як встановлено судом вирок Шосткинського міськрайонного суду від 04.02.2021, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні інших кримінальних правопорушень, не набрав законної сили, в зв`язку з його оскарженням в апеляційному порядку.

Зважаючи на вказане, ч. 4 ст. 70 КК України застосуванню не підлягає.

При набранні попереднім вироком законної сили питання виконання покарань підлягає вирішенню в порядку, передбаченому п. 11 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України.

ОСОБА_3 є раніше судимим, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, негативних характеристик щодо обвинуваченого за місцем проживання не надходило.

Обставинами, які згідно із ст. 66 КК України пом`якшують покарання, є: повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", виходячи з положень ст. 75 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Зважаючи на наведене, з врахуванням особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжує покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком, тому остаточне покарання підлягає визначенню на підставі ст. 71 КК України у виді обмеження волі шляхом часткового приєднання до покарання за нове кримінальне правопорушення невідбутого покарання, призначеного вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14.01. 2020 року.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий, на шлях виправлення не став і вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, буде цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень .

Запобіжний захід обвинуваченим не обирався і суд не вбачає підстав для їх застосування.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Питання речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 1 ст. 162 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 роки 3 місяці.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки 3 місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з моменту прибуття до установи виконання покарання або з моменту затримання на виконання вироку суду.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, за якою призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 січня 2020 року у виді 1 (одного) місяця обмеження волі та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 2 років 1 місяця обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту прибуття до установи виконання покарання або з моменту затримання на виконання вироку суду.

Речові докази:

- дерев`яну палицю зі слідами розлому, металевий предмет, махровий халат рожевого кольору, футболку чорного кольору, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_4 , - залишити останньому;

- слід низу взуття, зафіксований у гіпсовому зліпку, що зберігається в камері речових доказів Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня отримання копії судового рішення.

На підставі ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1