У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 400 015 46 від 03 лютого 2016 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Калита Броварського р-ну Київської обл., громадянина України, працюючого водієм ТОВ Дієса, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілих ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2020 ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки та на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання.

Ухвалено цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_11 задовольнити частково та стягнути:

- з Товариства з обмеженою відповідальністю Дієса на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , кожному, по 150.000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 65.770,88 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
У провадженні вирішена доля речових доказів та стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_12 визнано винним у тому, що він 03.02.2016, приблизно о 10 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем MERCEDES BENZ Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині бульвару Перова, зі сторони вулиці Микитенка, у напрямку проспекту Ватутіна, в місті Києві, по сухому асфальтобетонному покриттю, на дозволяючий рух зелений сигнал світлофора, виїхав на перехрестя з вулицею Кибальчича, де зупинився та в подальшому розпочав виконувати маневр повороту ліворуч.

У цей час назустріч вказаному автомобілю, прямо через перехрестя на дозволяючий рух зелений сигнал світлофора, рухався автомобіль TOYOTA Auris, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , в салоні якої, на передньому пасажирському сидінні, знаходилась пасажир ОСОБА_13 .

У порушення вимог п.п. 1.5, 1.10, 2.3 б, 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перед початком руху та виконанням повороту ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу автомобілю TOYOTA Auris, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , яка рухалася в зустрічному напрямку прямо, а продовжив свій рух через перехрестя, виконуючи поворот наліво, внаслідок чого скоїв зіткнення з вказаним автомобілем.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля TOYOTA Auris, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких вона померла о 07 годині 05 хвилин 05.02.2016 в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1918/2 від 29.08.2017, ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, а саме: крововилив в шкіру передньої поверхні живота в поєднанні з ушкодженням підшкірної клітковини в даній ділянці тулуба, ушкодженням тонкої кишки, стінки шлунка, селезінки, наявність в порожнині очеревини близько 4 літрів крові, крововилив в заочеревинну клітковину ліворуч та в діафрагму, забій підшлункової залози; малокрів`я внутрішніх органів, плями Мінакова під ендокардом лівого шлуночка. Вищевказаний комплекс ушкоджень має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Смерть ОСОБА_14 настала внаслідок закритої тупої травми живота.

Порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 29.01.2020 стосовно ОСОБА_7 та задовольнити у повному обсязі цивільний позов ОСОБА_6 до ТОВ ДІЄСА про стягнення майнової та моральної шкоди та стягнути із ТОВ ДІЄСА на користь ОСОБА_6 майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля ТОУОТА Auris, д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 213.701, 31 грн.; витрати, пов`язані зі складанням звіту про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу ТОУОТА Auris, д.н.з. НОМЕР_2 , складеного 29.08.2016 за вих. № Є16-278, у розмірі 1.400,00 грн.; майнову шкоду, завдану ушкодженням здоров?я ОСОБА_6 , у розмірі 23.408,04 грн.; моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я ОСОБА_15 у розмірі 100.000,00 грн. та моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_13 , у розмірі 1.000.000,00 грн., а в іншій частині вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги представник потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 в апеляційній скарзі послався на те, що суд першої інстанції у вироку необґрунтовано не встановив та не надав правової оцінки обставинам та доказам, що вказують на наявність підстав стягнення з цивільного відповідача ТОВ ДІЄСА матеріальної шкоди, тобто порушив положення ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, відмовивши в задоволенні стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу ОСОБА_6 та її лікуванням.

Адвокат ОСОБА_5 вказує, що, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, зокрема, копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.02.2014, договору оренди транспортних засобів № 11/06/2015-ЗД від 11.06.2015, виписки із наказу ТОВ ДІЄСА про прийняття на роботу № 1530-К від 03.07.2015, посвідчення водія НОМЕР_4 , виданого 03.09.2003, наказу про призначення відповідальних водіїв № 12/18-БДР від 18.12.2015, подорожнього листа вантажного автомобіля № 1821301 від 03.02.2016, належним цивільним відповідачем за цим цивільним позовом в частині відшкодування шкоди внаслідок заподіяних пошкоджень автомобілю ТОУОТА Auris, д.н.з. НОМЕР_2 , є саме ТОВ ДІЄСА - володілець автомобіля MERCEDES BENZ Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , та роботодавець обвинувачуваного ОСОБА_7 , який під час дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов`язки.

Представник потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 звертає увагу і на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні стягнення з цивільного відповідача моральної шкоди, визначивши її розмір меншим за розмір, який обґрунтувала потерпіла ОСОБА_6 , оскільки під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 перенесла значний фізичний біль та пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за своє здоров`я, а головне страху за своє життя та за життя своєї матері - ОСОБА_13 , яка загинула.

Від інших учасників провадження апеляційних скарг не надходило.

Скориставшись правом, передбаченим ст. 402 КПК України, представник цивільного відповідача ТОВ ДІЄСА адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_11 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлений у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.

Неявка потерпілого ОСОБА_11 в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження, ще і за тим, що його інтереси в судовому засіданні представленні адвокатом ОСОБА_5 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення потерпілої і цивільного позивача ОСОБА_6 та в її інтересах адвоката ОСОБА_5 на підтримку апеляційних вимог у повному обсязі, пояснення прокурора та представника цивільного відповідача ТОВ ДІЄСА адвоката ОСОБА_9 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому цивільним позивачем ОСОБА_6 та її представником адвокатом ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які в апеляційній скарзі адвокатом ОСОБА_5 в інтересах потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 не оспорюються, а тому ці обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України

Покарання ОСОБА_7 призначено на підставі положень ст. 65 КК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та обставин, що пом`якшують його покарання, за відсутності обставин, що обтяжують його покарання, від якого його звільнено на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016.

Що стосується висновків суду першої інстанції за результатами вирішення поданого у кримінальному провадженні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , то слід вказати наступне.

Дійсно у даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_6 , як указано у вироку суду, заявлено цивільний позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЄСА на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на загальну суму 238.509,35 грн. та 1.100.000, грн. моральної шкоди, які складаються з витрат: пов`язаних з пошкодженням автомобіля TOYOTA Auris, д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 213.701,31 грн. зі складанням звіту про визначення вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу TOYOTA Auris, д.н.з. НОМЕР_2 - 1.400,00 грн., із заподіянням ушкодження здоров`ю ОСОБА_6 - 23.408,04 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`ю їй- ОСОБА_6 у розмірі 100.000,00 грн. та 1.000.000,00 грн. завданої смертю ОСОБА_13 та про стягнення з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних процесуальними витратами та наданням правової допомоги у розмірі 65.770.88 грн. (а.п. 34-170, 223-224 т. 1, а.п. 154-173, 174-176 т. 4).
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 та стягнув на її користь з ОСОБА_7 витрати пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 65.770,88 грн., правильність чого в апеляційній скарзі адвокатом ОСОБА_5 в інтересах потерпілої не оскаржується, а тому не перевіряється і судом апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 про неправильне розв?язання цивільного позову потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 про стягненння з ТОВ ДІЄСА на її користь матеріальної та моральної шкоди, - то вони частково заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як указують приписи ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Також згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду регламентуються ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Нормою ч. 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

На підставі ч. 2 цієї норми матеріального закону, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Водночас, ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування.

Положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За вказаним, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позики тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У провадженні встановлено, що, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 04.02.2014 (т. 1 а.п. 36), договору оренди транспортних засобів № 11/06/2015-ЗД від 11.06.2015 (т. 1 а.п. 37-40), виписки із наказу ТОВ ДІЄСА про прийняття на роботу № 1530-К від 03.07.2015 (т. 1 а.п. 41), посвідчення водія НОМЕР_4 , виданого 03.09.2003 (т. 1 а.п. 42), наказу про призначення відповідальних водіїв № 12/18-БДР від 18.12.2015 (т. 1 а.п. 43), подорожнього листа вантажного автомобіля № 1821301 від 03.02.2016 (т. 1 а.п. 44-45), - належним цивільним відповідачем за цим цивільним позовом є саме ТОВ ДІЄСА - володілець автомобіля MERCEDES BENZ Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 , та роботодавець обвинувачуваного ОСОБА_7 , який під час дорожньо-транспортної пригоду виконував свої трудові обов`язки.

Отже, ОСОБА_7 використовував автомобіль на законній підставі, а тому, згідно з положеннями ст. 1167 ЦК України, що кореспондуються з нормами ст. 1177 ЦК України, моральна шкода, завдана кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, зокрема потерпілій і цивільному позивачу ОСОБА_6 має відшкодовуватися особою, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням обвинуваченого ОСОБА_7 , - яким є ТОВ ДІЄСА.

Водночас, суд першої інстанції приймаючи рішення про стягнення на користь потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 моральної шкоди у сумі - 150.000,00 грн., на переконання колегії суддів не в повній мірі врахував наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

За практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа Науменко проти України).

В результаті ДТП загинула ОСОБА_13 , яка відповідно являлася для позивача матір`ю, тобто близьким родичем і ця втрата є незворотною.

Як убачається з позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовувались душевними стражданнями, яких ОСОБА_6 зазнала внаслідок смерті ОСОБА_13 та того, що відповідач не відшкодував завдану їй шкоду.

Отже, безспірним є той факт, що ОСОБА_6 в результаті ДТП зазнала, як моральних, так і інших негативних явищ, і ці фактори мають незворотній характер, а отже вона має право на відшкодування моральної шкоди.

Однак, перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів з ним в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.

Під час допиту в судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_6 показала, що у неї часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому внаслідок заподіяння смерті матері страждає не лише вона, але і її близькі родичі та знайомі їй люди, її безперервно непокоять постійні неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитись на основних питаннях свого життя.
Після смерті матері в неї відбуваються зниження та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга та реакції замикання.
Крім того, вона тривалий час змушена була постійно приймати ліки та препарати для покращення свого здоров`я, яке раптово погіршилось внаслідок події смерті її матері.

Отже, враховуючи тяжкість та тривалість моральних страждань позивача, суттєві зміни у його житті, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЄСА на користь позивача - ОСОБА_6 , з 150.000,00 грн. до 250.000,00 грн.

У свою чергу, суд першої інстанції, розглянувши цивільний позов потерпілої та цивільного відповідача ОСОБА_6 щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЄСА на її користь матеріальної шкоди, прийняв рішення про його безпідставність за наступним.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а за вимогою ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку.

Водночас, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

До матеріалів досліджуваного кримінального провадження долучено поліс серії АІ № 5996491 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ СК Арсенал Страхування на транспортний засіб MERCEDES BENZ Sprinter, д.н.з. НОМЕР_1 (а.п. 152 т. 2), зі страховим лімітом за шкоду завдану життю і здоров?ю 100.000,00 грн., а за шкоду завдану майну - 50.000,00 грн.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів на підставі ст. 1 Закону України Про страхування.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору за нормою ст. 979 ЦК України.

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) як указує ч. 1 ст. 10 Закону України Про страхування.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов?язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) відповідно до ст. 980 ЦК України.

Розрізняють добровільну та обов?язкову форми страхування, згідно ст. 5 Закону України Про страхування.

Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту за п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України Про страхування.

За приписами ч. 1 ст. 999 ЦК України, може бути встановлений обов?язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров?я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов?язкове страхування).

Види обов?язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України Про страхування. До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Предметом даного позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 238.509,35 грн.

Встановлено, що сторони у провадженні мають декілька зобов?язань: договірне зобов?язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У справі № 755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування, з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов?язаним суб?єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів порядку. Після такої виплати деліктне зобов?язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників - ст. 3 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - ст. 5 цього Закону.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об?єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов?язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов?язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України Про страхування до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов?язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов?язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов?язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.
Такий перехід права вимоги є суброгацією.

За викладеним, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв?язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов?язанні.

За положеннями ст. 9 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов?язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50.000,00 грн. на одного потерпілого, життю і здоров?ю 100.000,00 грн.
Страхові виплати за договорами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до страхового полісу серії АІ № 5996491 страховиком відповідача зі страховим лімітом за шкоду завдану життю і здоров?ю 100.000,00 грн., а за шкоду завдану майну 50.000,00 грн. на момент вчинення ДТП була ПрАТ СК Арсенал Страхування.

На підставі ст. 22 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

У ст. 991 ЦК України та ст. 37 Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перелічують підстави відмови від здійснення страхової виплати.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або Закону України Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховика не виник обов?язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У вказаному кримінальному провадженні позивач не надав відмови ПрАТ СК Арсенал Страхування у виплаті страхового відшкодування згідно полісу АІ № 5996491.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні послалася на те, що покладання обов?язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Уклавши договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов?язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов?язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі ст.ст. 3 і 5 вказаного Закону, реалізує право вимоги, передбачене ст. 993 К України та ст. 27 Закону України Про страхування, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Підсумовуючи, суд першої інстанції і не вбачав підстав для задоволення цивільного позову, зокрема потерпілої і цивільного позивача ОСОБА_6 у частині відшкодування матеріальної шкоди, з ґрунтовністю чого погоджується і колегія суддів.

На правильність даних висновків не можуть вплинути доводи апеляційної скарги представника інтересів потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 про те, що суд першої інстанції у вироку необґрунтовано не встановив та не надав правової оцінки обставинам та доказам, що вказують на наявність підстав стягнення з цивільного відповідача ТОВ ДІЄСА матеріальної шкоди, чим порушив положення ст.ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, відмовивши в задоволенні стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу ОСОБА_6 та її лікуванням, - оскільки такі стягнення закон передбачає тільки за умови дотримання процедури, встановленої законом.

Судові витрати у провадженні стягнуті у порядку ст. 124 КПК України, а доля речових доказів вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 120 161 000 400 015 46 від 03 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України змінити: стягнутиз Товариства з обмеженою відповідальністю ДІЄСА на користь ОСОБА_6 250.000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3