н/п 1-кс/766/6408/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.07.2021 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участі секретаря: ОСОБА_2 , дізнавача ОСОБА_3 , розглянувши клопотання дізнавача СД ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач звернувся до суду з клопотанням в якому просив: накласти арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству Юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що в провадженні СД Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області перебуває кримінальне провадження № 0001094 від 02.07.2021 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що надійшла заява від ОСОБА_5 , котра просить вжити заходів до невстановленої особи, яка 02.07.2021 о 13:05 год. вчинили самоуправство.

У ході допиту потерпілої ОСОБА_6 , встановлено, що 17.10.2012 вона уклала договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_7 , від імені якої за довіреністю діяла ОСОБА_8 , яка є юристом.

15.11.2012 р. ОСОБА_6 уклала договір дарування зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та подарувала дану квартиру йому.

Також вона повідомила, що 02.06.2011 право власності на вказану квартиру судовим рішенням було визнано за ОСОБА_10 , підставою для даного рішення була боргова розписка між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та заява від ОСОБА_11 про те, що він не заперечує проти позовних вимог сина, який відразу реєструє квартиру в БТІ та продає ОСОБА_7

31.08.2011 р. ОСОБА_7 набула право власності на квартиру та в судовому порядку знімає з місця реєстрації ОСОБА_11

01.09.2011 р. від імені ОСОБА_11 за дорученням із заявою до Херсонського апеляційного суду звернулись з метою скасування рішення, щодо права власності про спірну квартиру, в результаті чого 20.10.2011 р. прийнято рішення, щодо скасування рішення суду від 02.06.2011 про визнання прав власності квартири за ОСОБА_10 ..

Після чого ОСОБА_11 реєструє рішення суду та юридично стає власником квартири.

В 2016 році адвокатом, що діє в інтересах ОСОБА_11 було подано до суду заяву з метою виселення її з квартири, на даний час жодного рішення відносно цієї заяви не винесено.

У вересні 2019 року ОСОБА_6 було подано заяву до Херсонського міського суду відносно скасування рішення, щодо витребування квартири за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 . На даний час судового засідання призначено не було.

02.07.2021 р. в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , невідомими особами було змінено замок на вхідних дверях та встановлено сигналізацію.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 12.03.2016 р. є ОСОБА_11 .

Враховуючи вищевикладене, в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки протиправних дій, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном, а саме нерухомістю за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, квартира є предметом на яке вчинено кримінально протиправне посягання, та виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

05.07.2021 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

На теперішній час, з метою забезпечення справедливої рівноваги та існуванням загрози того, що об`єкт нерухомості, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 буде протиправно відчужена на користь третіх осіб, тобто уразі не накладення арешту, не застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до пошкодження, втрати вказаного майна, як наслідок вказані обставини можуть перешкодити завданням кримінального провадження.

Дізнавач в судовому засіданні подане клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не викликався з метою уникнення його відчуження.

Заслухавши пояснення дізнавача, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України вбачається, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчим суддею встановлено, що слідчий просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з метою її збереження, як речового доказу. Разом з тим, як вбачається з витягу з ЄРДР кримінальне провадження здійснюється за ст. 356 КК України, а саме за фактом самоправства. З пояснень дізнавача в судовому засіданні встановлено, що самоправство у даному кримінальному провадженні полягає у виселенні з квартири потерпілих без наявності на це рішення суду. Допитана в якості потерпілої ОСОБА_6 у протоколі допиту також вказала, що невідомі особи замінили замок квартири та не дають їй доступ до квартири та можливість проживати в ній.

З огляду на вказані обставини, на погляд слідчого судді, квартира, на яку слідчий просить накласти арешт, не може бути доказом у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР за ст. 356 КК України.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що до матеріалів клопотання навіть не долучено постанову про визнання квартири за адресою: АДРЕСА_1 речовим доказом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, суддя

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотаннядізнавача СД ХРУП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді можебути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 08.07.2021 року о 13.00 год.

Слідчий суддяОСОБА_1