ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/466/21
Номер провадження 1-кп/292/67/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2021 року смт.Пулини

Червоноармійський районний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ,
провівши підготовче судове засідання в залі судового засідання Червоноармійського районного суду Житомирської області у кримінальному провадженні №0000141 від 22.03.2021 року, обвинувальний акт по якому надійшов 27 травня 2021 року з Житомирської обласної прокуратури, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Наталія Баранівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, зі слів непрацюючого, раніше несудимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,-
В С Т А Н О В И В :

27 травня 2021 року до Червоноармійського районного суду з Житомирської обласної прокуратури надійшов вказаний обвинувальний акт з додатками, затверджений 26.05.2021 року прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 .
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_7 прокурору відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Житомирської обласної прокуратури для усунення недоліків, оскільки в ньому не описана об`єктивна та суб"єктивна сторона злочинів, що свідчить про неконкретне обвинувачення та унеможливлює якісне та в повній мірі здійснення захисту від пред`явленого обвинувачення і порушує право обвинуваченого на захист.
Крім того, події жовтня місяця 2020 року, зазначені в обвинувальному акті, є також неконкретними, оскільки не вказують якого саме числа вони були вчинені. Дані обставини можуть суттєво змінити саме обвинувачення, оскільки 20.10.2020 року потерпілій ОСОБА_8 виповнилось 14 років, а це в свою чергу є підставою для зміни кваліфікації вчинених дій з ч.4 ст.152 КК України на ст.155 КК України. Водночас, події вересня місяця 2020 року, які за версією слідства мали місце о 22 год. за всіма ознаками підпадають під незакінчений замах на згвалтування, оскільки обвинувачений з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Враховуючи вищевикладене, просить суд повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000141 від 22.03.2021 року відносно ОСОБА_4 за ч.4 ст.152 КК України прокурору, як такий що не відповідає вимогам КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні підтримав позицію свого захисника та просив повернути обвинувальний акт відносно нього прокурору.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого, висловила думку щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки воно підсудне Червоноармійському райсуду, підстав для закриття або зупинення кримінального провадження не вбачається.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти клопотання захисника ОСОБА_5 та просила призначити справу до судового розгляду.
Розглянувши клопотання захисника обвинуваченого, вислухавши думку інших учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт з долученим до нього реєстром матеріалів досудового розслідування, у відповідності до положень ст.ст.314-317 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є, зокрема, охорона прав і законних інтересів всіх учасників провадження, а також забезпечення швидкого і повного судового розгляду з тим, щоб, зокрема, до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, у тому числі під час формулювання обвинувачення, знати суть якого є беззастережним правом обвинуваченого (підозрюваного). Недотримання цих принципів є неприпустимим.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.13 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.283 КПК України обвинувальний акт є формою закінчення досудового розслідування та формою звернення прокурора до суду.
Згідно ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до зазначеної норми закону, яка є імперативною нормою, обов`язок формулювання належного обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення покладено виключно на прокурора.

Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.

Розуміння поняття «формулювання обвинувачення» як складової частини обвинувального акта має визначатися у логічному зв`язку з положеннями ст.373 КПК, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям «формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним».

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п.13 ч.1 ст.3 КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде підлягати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст.338 КПК не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 з метою задоволення своєї статевої пристрасті у період квітня-жовтня 2020 року вчинив дії сексуального характеру, пов"язані з вагінальним з використанням геніталій проникненням у тіло малолітньої ОСОБА_8 незалежно від її добровільної згоди при наступних обставинах.
Так, у середині квітня 2020 року, у невстановлений в ході досудового розслідування день, близько 15 години малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі своєю сестрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 йшли на зустріч до своїх товаришів через лісовий масив, що між с.Павлівка Пулинського району Житомирської області та с.Наталія Баранівського району Житомирської області. Одночасно через лісовий масив на автомобілі ЗАЗ "Славута" проїжджав ОСОБА_4 , який помітив ОСОБА_8 . У цей час у ОСОБА_4 , який достовірно знав, що ОСОБА_8 не досягла 14 років, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру, пов"язаних з вагінальним проникненням у тіло малолітньої. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 вийшов з автомобіля та наздогнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які тікали від нього. Застосовуючи фізичну силу до малолітньої ОСОБА_8 , що виразилось у тому, що взявши її на руки, силоміць посадив до автомобіля та поїхав по лісовій дорозі у сторону с.Павлівка Пулинського району Житомирської області. Заїхавши у ліс, ОСОБА_4 , використовуючи свою фізичну перевагу та безпорадний стан потерпілої, яка через свій вік не могла чинити йому опору, наказав їй пересісти з переднього сидіння автомобіля на заднє та зняти з себе нижню білизну. Отримавши відмову потерпілої, ОСОБА_4 , застосовуючи фізичну силу, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, силоміць зняв з малолітньої нижню білизну та всупереч її волі, використовуючи свої геніталії, вагінально проник в тіло малолітньої ОСОБА_8 , таким чином зґвалтував її, а потім пригрозив фізичною розправою у разі повідомлення будь-кому про вказану подію.
Крім того, на початку вересня 2020 року, у невстановлений в ході досудового розслідування день, близько 21 год. ОСОБА_4 перебував на спільному відпочинку разом з малолітньою ОСОБА_8 , її неповнолітньою сестрою ОСОБА_9 , односельчанами неповнолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у лісовому масиві, що між с.Павлівка Пулинського району Житомирської області та с.Наталія Баранівського району Житомирської області.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення стосовно малолітньої ОСОБА_8 дій сексуального характеру, пов"язаних з вагінальним проникненням в тіло останньої, з використанням геніталій, незалежно від її згоди, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не досягла 14 років, скориставшись тим, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покинули місце їх спільного відпочинку, відвів потерпілу на декілька метрів від місця, де вони відпочивали. Пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб, ОСОБА_4 , використовуючи безпорадний стан ОСОБА_8 , яка через малолітній вік не могла чинити опір, у повній мірі розуміти характер та значення вчинених з нею дій, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, використовуючи свої геніталії, вагінально проник в тіло малолітньої, таким чином зґвалтував останню, а потім пригрозив фізичною розправою у разі повідомлення будь-кому про вказану подію.
Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення стосовно ОСОБА_8 дій сексуального характеру, пов"язаних з вагінальним проникненням у тіло малолітньої з використанням геніталій, ОСОБА_4 цього ж дня, близько 22 год. у лісовому масиві, що між с.Павлівка Пулинського району Житомирської області та с.Наталія Баранівського району Житомирської області, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не досягла 14 років, у зв"язку з чим не могла чинити опір, розуміти у повній мірі характер і значення вчинюваних з нею дій, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відвів малолітню на декілька метрів від місця їх відпочинку, де поклав спиною на землю та сів на потерпілу зверху, а саме на нижню частину обох ніг, спустив штани до колін та намагався зняти труси. Проте, свій злочинний намір не зміг довести до кінця, так як в цей час до них підійшла ОСОБА_9 , яка зіштовхнула ОСОБА_4 з потерпілої та допомогла їй втекти з місця вчинення злочину.
Таким чином, ОСОБА_4 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Крім того, на початку жовтня 2020 року, у невстановлений в ході досудового розслідування день, близько 18 год. ОСОБА_4 , перебуваючи біля будівлі, що за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 не досягла 14 років, пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб, під хибним приводом, шляхом обману завів останню до спортивної кімнати, що знаходиться у вищевказаній будівлі, та, використовуючи безпорадний стан потерпілої, зумовлений її малолітнім віком, діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, з використанням геніталій, вагінально проник в тіло ОСОБА_8 , таким чином зґвалтував останню, а потім пригрозив фізичною розправою у разі повідомлення будь-кому про вказану подію.
За правилами частини першої статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є процесуальним документом, що визначає предмет судового розгляду; в разі визнання особи винуватою мотивувальна частина вироку, відповідно до положень пункту 2 частини третьої статті 374 КПК України, має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням всіх обставин кримінального правопорушення.
Згідно висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, тому що правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Отже, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» №8 від 24.10.2003 року, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту в діях ОСОБА_4 , що мали місце на початку вересня 2020 року, вбачається повторність злочинів, що відповідно передбачено ч.6 ст.152 КК України.
Згідно ч.1 ст.32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливою частиною цього Кодексу.
Санкцією ч.6 ст.152 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.
Відповідно до ст.12 КК України особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.
Згідно ч.3 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого - судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.
Крім того, події вересня місяця 2020 року, які за версією слідства мали місце о 22 год. за всіма ознаками підпадають під незакінчений замах на згвалтування, який необхідно кваліфікувати із застосуванням ч.3 ст.15 КК України, оскільки обвинувачений з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Доводи сторони захисту щодо незазначення в обвинувальному акті конкретної дати, з якої ОСОБА_4 дізнався про малолітній вік потерпілої, суд до уваги не бере, оскільки ці обставини можуть бути встановлені в судовому засіданні і в подальшому можуть слугувати до зміни обвинувачення в суді.
Відповідно до ч.1 ст.338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Однак, враховуючи інші недоліки, які були виявлені при вивченні обвинувального акту, подальша зміна обвинувачення в даному випадку є неможливою, оскільки змінити допускається лише таке обвинувачення, яке було належно сформульовано вперше і саме на тій стадії, коли це встановлено кримінально-процесуальним законом, тобто на стадії досудового слідства. А усунення невідповідності обвинувального акту можливе лише єдиним способом, який встановлений у ст.314 КПК України, шляхом повернення обвинувального акту прокурору.
І навпаки, призначення обвинувального акту, який не відповідає вимогам ст.291 КПК України, до судового розгляду, порушує право особи на захист, тягне за собою сумнів у безсторонності судді.
Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає наявність в ньому таких недоліків, які не можуть бути усунуті та перешкоджають призначити судовий розгляд.
Викладені невідповідності є неконкретним викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 та істотним порушенням вимог закону, позбавляють суд можливості призначити дане провадження до судового розгляду, а тому суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 прокурору для приведення його у відповідність з вимогами ст.291 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000141 від 22.03.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, повернути прокурору відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Житомирської обласної прокуратури для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Червоноармійський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1