ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3855/20 Номер провадження 11-кп/814/485/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2020 року по кримінальному провадженню за № 0000824 від 27.10.2016 року , по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Загребелля Чорнухинського району Полтавської області, має середню спеціальну освіту, не одруженого, на утриманні дітей не має, працював до затримання вантажником в «ПАТПИВО», місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою:
АДРЕСА_2 , раніше судимого ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до положень ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, частини невідбутого покарання, згідно вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 27.02.2020, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили продовжено у виді тримання під вартою. Строк покарання визначено рахувати з 27.06.2020.

Цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Департаменту охорони здоров`я Полтавської обласної державної адміністрації 10991,39 грн. та Департаменту охорони здоров`я та соціального розвитку Полтавської міської ради 2495,86 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_10 . Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 20708,1 грн. матеріальної шкоди, 100000 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правову допомогу. В задоволенні позову в іншій

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду , 27 червня 2020 року близько 00:15 год. (точного часу не встановлено) ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи біля будинку № 22 по вул. Уютна в м. Полтава, в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , два удари ножем із дерев`яним руків`ям, який тримав у правій руці, один із яких прийшовся в ліву нижню частину живота, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани черевної порожнини, яке за ознакою небезпеки для життя кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Апеляційний перегляд вироку здійснюється за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 .

Адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_7 змінити :

-в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України4

-в частині вирішення цивільного позову потерпілого, задовольнивши його частково та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 3 824 грн. 10 копійок матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.;

-в частині задоволення витрат на правову допомогу , скасувати повністю.

Свої апеляційні вимоги щодо суворості призначеного покарання обґрунтовує тим , що ОСОБА_7 в суді вину визнав в повному обсязі , проте суд неправильно зазначив про часткове визнання вини. Литвин лише просив під час призначення покарання врахувати обставини, які перебували вчиненню даного кримінального правопорушення.

Також , судом не враховано , що покази свідка ОСОБА_12 , надані під час слідчого експерименту не співпадають з його показами , наданими в суді.

Крім того, обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину.

Щодо розміру моральної шкоди , адвокат зазначає , що суд не навів відповідних мотивів , не обґрунтував розмір 100 000 грн., не зазначив підстав та не врахував вимог щодо розумності та справедливості. Жодних доказів на підтвердження ступеню таких моральних страждань , протерпіло стороною не надано. При цьому, адвокат наголошує на тому, що відповідно до виписки з медичної карти , потерпілий перебував у лікарні всього 9 днів.

Також , судом безпідставно стягнуто 16 884 грн. за перебування в санаторії потерпілого. При стягненні суми моральної шкоди не враховано скрутне матеріальне становище обвинуваченого , відсутність у нього будь-якого майна та близьких родичів , оскільки він є сиротою . Разом з тим , позов прокурора сторона захисту визнає повністю та зобов`язується відшкодувати.

Вказує адвокат і на безпідставне стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу , оскільки на підтвердження таких витрат потерпілий надав тільки довідку про отримання коштів його представником , тобто , фактично вони не підтверджені документально , що суперечить положенням чинного законодавства.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити новий , яким призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до цього покарання , частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 27.02.2020 , визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

На переконання апеляційних вимог прокурор вказує , що судом недостатньо враховано , що ОСОБА_14 вже притягувався до кримінальної відповідальності , вчинив новий злочин в період іспитового строку , що вказує про нього як про особу , яка на шлях виправлення не бажає стати.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений та його адвокат апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав. Заперечували з приводу задоволення апеляції прокурора.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора , що її подав, не підтримав. Заперечував також з приводу задоволення апеляції адвоката в інтересах обвинуваченого.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги адвоката обвинуваченого та підтримували апеляційну скаргу прокурора.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст..370 КПК України, судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішенням, в якому наведені належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону.

Фактичні обставини по справі щодо вчиненого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційних скаргах не оспорюються, не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до приписів ст.404 КПК.

Доводи апеляційних скарг адвоката в інтересах обвинуваченого та прокурора, щодо призначення занадто суворого , як про це йдеться в апеляції адвоката , занадто м`якого , про що йдеться в апеляції прокурора , колегія суддів вважає непереконливими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та прийшов до переконання про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням. Разом з тим врахувавши позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, наявність пом`якшуючих обставин суд прийшов до висновку про можливість призначення мінімального покарання, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Остаточне покарання суд призначив за правилами ст.71 КК України.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Водночас колегія суддів не може погодитись із доводами адвоката щодо можливості застосування в даній справі положень статті 69 КК України.

За змістом положень ч.1 ст.69 КК України За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Як вже наголошувалось вище , по-перше , суд визнав обставиною , що пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Виходячи із конструкції статті 66 КК України вказані обставини є однією обставиною , що пом`якшує покарання. Отже відсутні правові підстави для застосування положень статті 69 КК України через не встановлення судом кількох обставин, що пом`якшують покарання.

По-друге , злочин обвинуваченим було вчинено в період іспитового строку, що жодним чином не применшує і не знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а навпаки підвищує суспільну небезпечність як злочину так і особи обвинуваченого.

Таким чином призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливими через його суворість або м`якість, про , що йдеться в апеляціях як адвоката так і прокурора , колегія суддів не знаходить.

Не заслуговують на увагу також і доводи апеляції адвоката щодо неправильного вирішення у провадженні цивільного позову в частині розміру майнової шкоди за лікування потерпілого, суми моральної шкоди та витрат на правову допомогу адвоката.

Саме у вказаних межах аналізуються доводи апеляційної скарги адвоката і апеляційним судом.

Відповідно до норм ст. 128 КПК України, які кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається із змісту вироку , приймаючи рішення про стягнення майнової шкоди суд врахував , що сума матеріальних збитків потерпілого ОСОБА_10 та в частині стягнення витрат на правову допомогу знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів вважає непереконливими доводи автора апеляції , що відсутність направлення лікаря для проходження потерпілим санаторного лікування, істотним чином впливає на правильність судового рішення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, потерпілому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження і , в тому числі , проникаюче ножове поранення живота. Санаторне лікування він проходив після вчинення щодо нього злочину. Проведене санаторне лікування прямо пов`язане із отриманим в результаті вчинення злочину ножовим пораненням.

Правильно , на переконання колегії суддів , вирішив суд першої інстанції також і питання щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Як вбачається із матеріалів провадження, та фактично не заперечується і стороною захисту, суду було надано докази отримання адвокатом коштів за надану правову допомогу. Врахувавши цей факт суд і прийняв відповідне рішення. Розмір суми отриманої правової допомоги , на переконання колегії , суддів є співмірним із затратами часу адвоката на правову допомогу.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди суд виходив з показань потерпілого ОСОБА_10 та наявних матеріалів провадження доказами про моральні страждання, пов`язані з тілесними ушкодженнями, які призвели до обмежених можливостей останнього, втрати заробітку та порушень соціальних зв`язків та прийшов до висновку, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення в сумі 100000 грн.

Погоджується із вказаним висновком і колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається із матеріалів провадження внаслідок отриманого поранення в умовах життя потерпілого відбулись зміни. Він зазнав серйозне ушкодження здоров`я, був змушений проходити тривале лікування. Внаслідок змін у стані його здоров`я відбулись зміни і в умовах його сімейного життя, коли дружина була вимушена перебувати з ним одночасно на лікуванні через неможливість його самостійно себе обслуговувати.

Вести за таких обставин мову про не співмірність визначеної суми моральної шкоди із отриманими моральними стражданнями є неправильним.

Отже колегія суддів приходить до висновку , що доводи апеляційних скарг адвоката в інтересах обвинуваченого та прокурора не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України , є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які послугували б підставою для скасування або зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційні скарги адвоката в інтересах обвинуваченого та прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376,404,405,407,409,419 КПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

С У Д Д І :

____________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4