ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1884/21 Справа № 209/1142/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працює, не одруженого, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 164, ч.1 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000334

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 164, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст. 164 КК України у виді обмеження волі строком на 6 місяців;

- за ч.1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, з покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 164, ч. 1 ст. 185 КК України за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 08.09.2019 року, приблизно о 18.00 годин, перебував на зупинці громадського транспорту «Диспетчерська» по бульвар Будівельників у м.Кам`янське з раніше знайомим ОСОБА_10 , з яким вживав спиртні напої. У цей час у ОСОБА_6 виник злочинній умисел на таємне викрадення майна ОСОБА_10 , а саме мобільного телефона останнього. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаний час у зазначеному місці, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння та не спостерігав за його діями, діючи умисно, таємно, із кишені брюк ОСОБА_10 викрав належний останньому мобільний телефон «Samsung Galaxy J5 Prime 16GB», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1234-20 від 25.03.2020, 3374,25 гривень, з сім-карткою мобільного оператору «Київстар», що не має майнової цінності. Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_6 місце вчинення злочину залишив, та викраденим майном у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Також, на підставі судового наказу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 про стягнення аліментів, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , щомісячно, починаючи з 22.01.2018, до досягнення дитиною повноліття. Однак, ОСОБА_6 , якому було відомо про обов`язковість виконання зазначеного рішення суду, будучи неодноразово попередженим державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області про необхідність сплати аліментів, а також про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати, став на шлях злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Так, ОСОБА_6 , будучи фізично здоровим для того, щоб працювати та виконувати рішення суду, не маючи намір працювати задля заробітку коштів на утримання дитини, тобто маючи прямий злочинний умисел на ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки, у період часу з серпня 2019 року до 26.03.2020 не вживав заходи до працевлаштування та аліменти на утримання неповнолітньої доньки не сплачував, будь-якої допомоги на утримання дитини у негрошовій формі не надавав, участі у вихованні дитини не приймав, та, згідно довідки про заборгованість по аліментам Дніпровського ВДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області, допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини за 7 місяців у розмірі 21022 гривень 71 коп.

В апеляції:

- прокурор просить вирок відносно ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 164 КК України.

Вважати останнього засудженим за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин, за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, прокурор вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор зазначає, що призначене покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 164 КК України у виді обмеження волі на 6 місяців, є незаконним, оскільки відповідно ч.2 ст. 61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною Кримінального кодексу.
Вважає, що законним і справедливим і таким, що сприятиме його перевихованню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у виді громадських робіт строком на 100 годин.
Заслухавши прокурора, який підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги, захисника, який не заперечував проти апеляції прокурора, просив розглянути її на розсуд суду, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 164, ч.1 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, прокурором не оскаржується, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність є слушними, з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 61 КК України, обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років.
Проте, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 164 КК України у розмірі шести місяців обмеження волі не врахував вищезазначені вимоги Загальної частини Кримінального кодексу, тобто неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни судового рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України.
Вирішуючи питання визначення розміру і виду покарання обвинуваченому, колегія суддів керуючись вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, зважає на тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ч.2 ст.12 КК України є кримінальними проступками, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання, де характеризується добре, у лікаря психіатра та нарколога під наглядом не перебуває. Обставину, а саме щире каяття обвинуваченого, колегія суддів визнає як обставину яка пом`якшує покарання. Обставин, які обтяжують покарання не встановлено. Тому, враховуючи сукупність зазначених обставин, буде достатнім і необхідним визначити основне покарання обвинуваченому в межах санкцій інкримінованих йому статей відповідно до вимог ч.1 ст. 61 КК Україним, з застосуванням положень ст. 70 та ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
Також, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, особу винного, колегія суддів, вважає за можливе виправлення обвинуваченого без відбування покарання, у зв`язку з чим, вважає необхідним звільнити обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з встановленням строку випробування та покладенням відповідно до положень ст. 76 КК України на нього відповідних обов`язків, що буде в повній мірі справедливим, співмірним, і пропорційним, та буде відповідати тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, вирок в частині призначення покарання змінити відповідно до вказаних норм закону.
Керуючись ст. 404, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 квітня 2021 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання.
Вважати ОСОБА_6 засудженим:
- за ч.1 ст. 164 КК України у виді громадських робіт строком на 100 годин;

- за ч.1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з застосування п.4 ч.1 ст. 72 КК України, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залиши без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4