Провадження № 11-кп/824/3580/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2021 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, та кримінальних проступків передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 357 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, та кримінальних проступків, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурором заявлені клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які обґрунтовані тим, що існує необхідність запобігти спробам обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 переховуватися від суду та впливати на свідків, які ще не допитані у справі, а також зважаючи на відсутність у обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2021 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до 18 вересня 2021 року включно та залишено кожному як альтернативу даному запобіжному заходу заставу у розмірі 600 (шістсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 362 000 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченихпід вартою, вказав, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема існує необхідність запобігти спробам обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, переховуватися від суду, впливу на свідків у справі, допит, яких ще не проведено у справі, а також зважаючи відповідно до статті 178 КПК України на відсутність у вказаних обвинувачених, які не одружені, міцних соціальних зв`язків за місцем проживання. Таким чином, суд прийшов до висновку, що у цій конкретній справі вказані обставини виправдовують обмеження права ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебувати на волі, а в матеріалах провадження відсутні достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі, а сааме: особисте зобов`язання чи домашній арешт або заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у випадку залишення в силі ухвали суду в частині задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою зменшити розмір застави як альтернативи тримання під вартою до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що стороною обвинувачення не надано жодного додаткового обґрунтування продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що жодних належних доказів того, що обвинувачений ОСОБА_7 буде впливати на свідків чи переховуватись від правосуддя, стороною обвинувачення не надано, а сама по собі тяжкість обвинувачення та покарання, на думку адвоката, не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою. Також вказує на тривалість перебування обвинуваченого під вартою, яка на даний час становить понад 6 років і 3 місяці, а у випадку визнання його винним, кожен день попереднього ув`язнення буде зараховане йому за 2 дні позбавлення волі, тобто в сукупності більше ніж 12 років і 6 місяців, а тому зазначає, що частина покарання, що залишиться відбувати ОСОБА_7 є незначною, тому вважає, що вагомих підстав уникати її немає.

Також зазначає, що визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого ОСОБА_7 , так як єдиним джерелом доходу для його сім`ї є пенсійні виплати, а тому визначений судом розмір застави у виді 600 прожиткових мінімумів громадян, є завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачений повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, тому неявка зазначених осіб, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для її розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування зокрема обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч.ч. 1, 3 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність, характер та масштабність наслідків інкримінованих, зокрема і обвинуваченому ОСОБА_7 , а також суспільну небезпечність вчинених злочинів, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, більшість з яких відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, які вчинені з корисливих мотивів із застосуванням насильства та посяганням на життя і здоров`я людей, невідворотність наслідків вчинених злочинів, не дають підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують обрання зокрема і обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Щодо доводів захисника на непомірний розмір застави, визначений обвинуваченому ОСОБА_7 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.
Із врахуванням зазначеної норми, судом першої інстанції, враховано обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується зокрема і ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, ступінь суспільної небезпеки та визначено розмір застави у відповідності до норм вказаної статті, а тому доводи захисника щодо непомірного розміру визначеної судом застави, колегія суддів вважає безпідставними.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно визначив, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції із застосуванням відповідного розміру застави, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: