Справа № 357/8540/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1959/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000052, у якому ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 та продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_13 .
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2021 продовжено відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 квітня 2021 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, зазначив обґрунтованість клопотання прокурора, оскільки , з огляду на тяжкість злочинів, у яких він обвинувачується, ризики, які були підставою для обрання та продовження строку перебування під вартою раніше, не зменшилися, у тому числі продовжує існувати і ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений з метою ухилення від належного покарання чи спотворення об`єктивних відомостей кримінальних правопорушень може впливати на свідків, потерпілих чи інших обвинувачених. При цьому, суд зазначив, що на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу може не забезпечити дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою та звільнити його з- під варти у залі судового засідання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відбулося без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , якому 19.02.2021 року в ІТТ м. Біла Церква стало погано, погіршився стан здоров`я, працівники швидкої медичної допомоги надали медичну допомогу і порадили постільний режим, не зважаючи на відповідне клопотання про відкладення судового засідання, клопотання прокурора йому не було вручено, а акт про відмову виходити до суду, складений працівниками конвойної служби, є сфальшованим. Підкреслює, що прокурором не надано доказів, що підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може бути застосованим до обвинуваченого. Захисник також вказує на те, що обвинувачення щодо його підзахисного безпідставне, доказів вчинення ним кримінальних правопорушень не має, до обвинуваченого може бути застосований більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, з покладенням на нього певних процесуальних обов`язків, у вигляді домашнього арешту, оскільки ОСОБА_8 має постійне місце проживання у м. Біла Церква, утримує 11-річну доньку, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, що також свідчить про відсутність наміру ухилятися від слідства та суду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що прокурором та судом не обґрунтовано наявність доказів, що підтверджують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зокрема цілодобовий домашній арешт, не може бути застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 . Також вказує, що в описовій частині ухвали суд навів висновки, які взагалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, але різко негативно характеризують як діяння так і особу обвинуваченого. Захисник підкреслює, що судом порушено право на захист, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 не був присутній в судовому засіданні, хоча ним було подано заяву про відкладення розгляду клопотання прокурора. Вказує, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, не судимий, працевлаштований, характеризується позитивно за місцем роботи, виховує неповнолітню дитину, з 14.05.2014 року по 26.09.2014 року перебував у зоні проведення антитерористичної операції у складі добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », є учасником бойових дій, має урядові нагороди. Крім того, ОСОБА_8 отримав контузію і йому важко за станом здоров`я знаходитись в умовах тримання під вартою.

Відповідно до вимог ч.4 ст..422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений,його захисник,законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Прокурор, обвинувачений ОСОБА_8 , його захисники в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не заявили.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, вказав на тяжкість злочинів, у яких він обвинувачується, на дані про його особу, про обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, та про продовження існування ризиків, які були підставою для обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі і ризику, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою; міцність його соціальних зв`язків.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , оскільки продовжували існувати обставини, які виправдовували подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

Також в апеляційних скаргах зазначено про розгляд клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відбувся без участі обвинуваченого ОСОБА_8 , не зважаючи на подане ним клопотання про відкладення розгляду справи.

З копії заяви обвинуваченого ОСОБА_8 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вбачається, що він відмовляється від етапування до суду з причин ненадання дозволу місцевим судом на його доставку до апеляційного суду, що призвело до перенесення судового засідання.

Факт відмови ОСОБА_8 від етапування до місцевого суду зафіксований і актами начальників конвойної служби та ізолятора тимчасового тримання.

За умови присутності захисників обвинуваченого в судовому засіданні і наявності даних про те, що ОСОБА_8 відмовився від етапування до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання прокурора про продовження терміну перебування під вартою судом право на захист ОСОБА_8 не порушено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_8 під час судового розгляду.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, могли на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не цілодобовий домашній арешт, мав забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: