ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 472/1077/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/83/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000248 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Веселинове Миколаївської області , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10.10.2019 року за ч 2 ст. 185 КК України;
вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за попереднім вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Початок строку відбування покарання обчислено з моменту звернення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання термін перебування під вартою в період з 22.08.2019 року по 16.09.2019 року, що становить 26 днів.

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він:

у жовтні 2018 року, точну дату досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_8 пройшов до огорожі домоволодіння ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де помітив металеву складну драбину, та у нього виник умисел на її викрадення. З метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, із корисливих спонукань ОСОБА_8 таємно викрав металеву складну драбину, вартістю 1313 грн., яка належала потерпілій ОСОБА_10 .

Крім того, 01.07.2019 року приблизно о 11 годині, точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_8 , перебуваючи біля багатоповерхового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , помітив на балконі квартири АДРЕСА_4 футболку зеленого кольору із зображенням Ернесто Че Гевари, яка знаходилась на мотузці для білизни та у нього виник умисел на її викрадення. З метою заволодіння чужим майном, діючи умисно та повторно, із корисливих спонукань ОСОБА_8 таємно викрав футболку зеленого кольору із зображенням Ернесто Че Гевари, вартістю 300 грн., яка належала потерпілій ОСОБА_11 .

Крім того, 22.06.2019 року приблизно о 04:00 годині, точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно та повторно, із корисливих спонукань та переслідуючи ціль незаконного збагачення, пройшов до домоволодіння ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 . Діючи умисно та протиправно, шляхом відчинення вхідних дверей проник до житлового будинку, звідки таємно викрав телевізор марки «MYSTERY mtv-32131w вартістю 2625 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальні збитки на вказану суму.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ч. 2 ст. 185 КК таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, та за ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , просить вирок змінити та призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та за попереднім вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

Захисник не оспорює фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.1, 2, 3 ст. 185 КК.

Не погоджується з вироком в частині призначеного покарання та зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання є надмірно суворим.

Посилається на те, що суд фактично не врахував, що ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих злочинах визнав повністю під час досудового слідства та розгляду справи в суді надавав правдиві покази, чим сприяв розкриттю злочинів, неодноразово просив вибачення у потерпілих. Така його поведінка свідчить , що він розкаюється у вчиненому і це є обставиною, що пом`якшує покарання.

Під час судового розгляду неодноразово повідомляв, що він скоював злочини перебуваючи в депресивному стані, не в повній мірі усвідомлював, що скоював.

Крім того ОСОБА_8 добровільно відшкодував потерпілим спричиненні матеріальні збитки в повному обсязі, що підтвердили самі потерпілі під час їх допиту проте суд цей факт до уваги не взяв та не врахував в якості обставини, яка пом`якшує покарання.

Під час судового розгляду потерпілі висловили свою думку про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Вказує, що зазначені вище обставини, у сукупності з даними, що характеризують обвинуваченого, а саме молодий вік, наявність постійного місця проживання за яким характеризується посередньо наявність на утримані малолітньої дитини, офіційне працевлаштування де характеризується позитивно дають підстави для звільнення від відбування призначеного покарання.

29.01.2021 року до Херсонського апеляційного суду від адвоката ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 .

Зважаючи на те, що відповідно до ст. 403 КПК доповнення та зміни до апеляційної скарги можуть бути подані лише особою, яка подала апеляційну скаргу, слід дійти висновку, що адвокат ОСОБА_7 не має права вносити доповнення та зміни до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , а тому доповнення до апеляційної скарги внесені адвокатом ОСОБА_7 не можуть бути предметом апеляційного розгляду.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Обвинувачений та адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Адвокат ОСОБА_9 належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду , причини неявки в судове засідання 18.03.2021 року не повідомив, заяви про відкладення не подавав.

Обвинувачений вважав можливим здійснити апеляційний розгляд за відсутності адвоката ОСОБА_9 за участі захисника ОСОБА_7 .

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Потерпілі належним чином та завчасно були повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду , в судове засідання не з`явилися , причини неявки не повідомили, заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавали.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 405 КПК неприбуття потерпілих не перешкоджає апеляційному розгляду.

Рух справи.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18.06.2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задоволено частково.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11.02.2020 року відносно ОСОБА_8 змінено.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено визначені п. 1, 2 ч. 1 , п. 2 ч. 3 ст. 76 КК обов`язки. В іншій частині вирок залишено без мін.

Постановою Верховного Суду від 19.11.2020 року задоволено касаційну скаргу прокурора. Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18.06.2020 року щодо ОСОБА_8 скасовано , призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Новий розгляд в апеляційному суді здійснюється з урахуванням приписів ст. 439 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку .

Мотиви суду.
В апеляційній скарзі захисником не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених і викладених у вироку обставин, а також кваліфікацію його дій за ч.1, 2, 3 ст. 185 КК , а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряється в апеляційному порядку.

Колегія суддів переглядає вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника в частині призначеного покарання, які зводяться до того , що призначене судом покарання із реальним його відбуттям є надмірно суворим і не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого .

Згідно з положеннями статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як видно із вироку , суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який раніше судимий, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин , що обтяжують покарання , те, що він має на утриманні малолітню дитину, працевлаштувався , позитивно характеризується, шкоду потерпілим відшкодував.

Взяв до уваги суд і висновок досудової доповіді органу пробації, згідно якого існує високий ризик повторного кримінального правопорушення, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк не можливе і становить високу небезпеку для суспільства.

З урахуванням зазначених відомостей про особу обвинуваченого, кількість епізодів злочинних дій, за які ОСОБА_8 засуджено, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до приписів ст. 75 КК України застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, шляхом реалізації закріплених у вказаній статті положень закону, можливе виключно у разі встановлення належним чином вмотивованих підстав, які з огляду на дані про особу обвинуваченого, тяжкість скоєного злочину, конкретні (фактичні) обставини справи в своїй сукупності, можуть свідчити про доцільність та можливість виправлення особи в умовах не пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

Ті ж самі обставини, які були враховані судом при призначенні виду та міри покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання.

Рішення про звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням суд може прийняти лише за умови, що таким чином буде досягнута мета покарання, встановлена у ч.2 ст.50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відомості, що характеризують особу обвинуваченого, історія вчинених кримінальних правопорушень та їх тяжкість, вказують на правильність висновку суду про відсутність підстав для призначення покарання за скоєння інкримінованих злочинів із застосуванням ст. 75 КК.

Як видно із матеріалів провадження , ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів проти власності, наразі обвинувачується у скоєнні трьох епізодів крадіжок, в тому числі із проникненням до житла, що свідчить про схильність ОСОБА_8 до скоєння кримінальних правопорушень, що було підставно враховано судом при визначенні виду та міри покарання.

Разом із тим, судом було враховано при визначенні виду та міри покарання всі відомості, які характеризують обвинуваченого та його ставлення до скоєного і наслідків своїх дій, зокрема щире каяття та добровільну видачу викрадених речей , відсутність обставин, що обтяжують покарання , позитивну характеристику за місцем роботи, те, що він працевлаштований , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання.

Тобто суд у повній мірі врахував ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі , і ці обставини , як видно , дали суду підстави для призначення покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкцій статей КК за які його засуджено.

Судом враховано наявність у обвинуваченого малолітньої дитини.

Проте ці ж самі обставини не можуть слугувати підставою для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду має ґрунтуватися на тих відомостях, які суд оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, а також на відомостях що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані.

Аналізуючи дані про особу обвинуваченого та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що призначення ОСОБА_8 покарання із випробуванням не буде відповідати меті покарання виправленню обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Наявність у обвинуваченого дружини та малолітньої дитини, постійного місця проживання , його працевлаштування на час апеляційного розгляду, на чому наголошує апелянт не знижує суспільну небезпечність його особи, і не доводить можливість застосування положень ст. 75 КК.

Сімейний стан обвинуваченого та його характеристика за місцем проживання та місцем роботи були враховані судом , і як вже було зазначено, ці відомості у сукупності з іншими обставинами дали підстави для призначення покарання у мінімальних межах санкції ч.1, 2, 3 ст. 185 КК.

Додані на стадії апеляційного розгляду додаткові матеріали , що характеризують особу обвинуваченого у соціально побутовому плані , які були досліджені в судовому засіданні не переконують колегію суддів у тому, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства .

Слід також звернути увагу і на висновки досудової доповіді органу пробації, згідно якого виконання покарання та виправлення ОСОБА_8 у громаді неможливе , він становить високу небезпеку для суспільства.

Колегія суддів зауважує, що позиція потерпілих щодо покарання не є вирішальною, а підлягає оцінці у сукупності з іншими обставинами, визначеними ст. 65 КК.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання були прийняті до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально-побутовому плані, а також враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, а тому приходить до висновку, що апеляційні вимоги захисника про звільнення ОСОБА_8 від призначеного за сукупністю злочинів остаточного покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.

Разом із тим, колегія суддів вбачає підстави для зміни вироку в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України в частині призначеного покарання.

Згідно положень ч.2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 і ч. 4 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

На час розгляду оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції законом України від 22.11.2018 року за № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності 01.07.2020 року внесено зміни до ч. 1 ст. 185 КК України.

Таким чином, санкція ч.1 ст. 185 КК України в редакції Закону №2617-VIII є такою, що поліпшує становище обвинуваченого (порівняно з редакцією ч. 1 ст. 185 КК, що діяла на час вчинення злочину), оскільки не передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Відтак, за ч.1 ст. 185 КК в редакції Закону України від 22.11.2018 року за № 2617-VIII ОСОБА_8 з урахуванням положень ст. 4,5 КК України має бути визначене покарання у виді 1 року обмеження волі.

Крім того , колегія суддів вважає , що вирок підлягає зміні і в частині призначеного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 раніше засуджений вироком

Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року , яким йому за ч 3 ст. 185 КК України призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10.10.2019 року ОСОБА_8 визначено остаточно покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання, з іспитовим строком 1 рік.

Суд першої інстанції в оскаржуваному вироку від 11.02.2020 року ОСОБА_8 на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом частково складання покарання за цим вироком та за попереднім вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців , яке належить відбувати реально.

Суд не врахував роз`яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких коли особа, щодо якої застосоване звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, вчинила до постановлення вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, то застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Суд першої інстанції вірно призначив покарання за кожен злочин, після чого на підставі ч. 1 ст. 70 КК визначив покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі , яке належить відбувати реально.

Проте суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність при визначенні покарання за ч. 4 ст. 70 КК України застосувавши принцип часткового складання покарання , призначене за оскаржуваним вироком , яке належить відбувати реально та покарання , призначене за попереднім вироком від 20.11.2019 року, від відбування якого ОСОБА_8 звільнений з іспитовим строком, оскільки за таких обставин вказані вироки виконуються самостійно.

Прийняття рішення про окреме виконання вироків не тягне за собою погіршення становища обвинуваченого , а тому колегія суддів вважає можливим змінити вирок в цій частині та постановити рішення у формі ухвали , оскільки визначених ст. 421 КПК України підстав для ухвалення вироку не вбачається ( позиція Верховного Суду викладена у постанові від 23.04.2019 року у справі № 759/7969/18)

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 утримувався під вартою як під запобіжним заходом з 01.07.2019 року на підставі ухвали слідчого Веселиніського районного суду Миколаївської області від 01.07.2019 року ( т 1 а.п. 29) по день звільнення під заставу до 16.09.2019 року ( т 1 а.п. 46), а тому цей строк попереднього ув`язнення має бути, відповідно до вимог ст. 72 КК України зарахований до строку відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Суд помилково у вироку зарахував цей строк з 22.08.2019 року по 16.09.2019 року.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування вироку, не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, а вирок суду у порядку ч.2 ст. 404 КПК України змінити на підстав п 4 ч 1 ст. 409 КПК України , п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 у порядку ч 2 ст. 404 КПК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання:

-за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань вважати ОСОБА_8 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ч 4 ст. 70 КК України вирок Веселинівського районного суду Миколаївської області від 11.02.2020 року та попередній вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.11.2019 року виконувати самостійно.

У строк покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 01.07.2019 року по 16.09.2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього час протягом 3-х місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4