Номер провадження: 11-сс/813/952/21
Номер справи місцевого суду: 495/4203/21 1-кс/495/1421/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Одеси від 08.06.2021 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000599 від 06.06.2021 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, -
встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування у кримінальному проваджені №0000599 від 06.06.2021 року запобіжного заходу у виді тримання під вартоюта застосовано, відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 07.08.2021 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Білгород-Дністровського РВП ГУ НП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000599 від 06.06.2021 рокуза підозрою у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст.185 КК України, за таких обставин.

06.06.2021 року, приблизно о 03:00 год., ОСОБА_7 , за попередньою змовою з двома іншими невстановленими особами, з прямим умислом, із корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна та особистого збагачення, підійшли до кіоску, що розташований в парку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 . В подальшому, впевнившись, що їх дії не будуть поміченими сторонніми особами, ОСОБА_7 , здійснив злам задньої стіни кіоску та проникли в середину його приміщення звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрали 740 пачок сигарет «Compliment Blue», вартістю 46 гривень 50 копійок за одну, загальною вартістю 34410 гривень, 440 пачок сигарет «Compliment Blue Size» вартістю 45 гривень за одну, загальною вартістю 19800 гривень, 430 пачок сигарет «SK» вартістю 18 гривень 63 копійки за одну, загальною вартістю 8010 гривень 90 копійок, 250 пачок сигарет «Ultra Slims» вартістю 18 гривень 36 копійок за одну, загальною вартістю 4590 гривень, 220 пачок сигарет «Marvel Red» вартістю 15 гривень 82 копійки за одну, загальною вартістю 3480 гривень 40 копійок, 510 пачок сигарет «Ritm» вартістю 9 гривень 72 копійки за одну, загальною вартістю 4957 гривень 20 копійок, 310 пачок сигарет «Jinling» вартістю 20 гривень 30 копійок за одну, загальною вартістю 6293 гривень, 490 пачок сигарет «Brut» вартістю 24 гривні за одну, загальною вартістю 11760 гривень, 569 пачок сигарет «Military» вартістю 10 гривень 8 копійок за одну, загальною вартістю 5735 гривень 52 копійки. Всього викрали на загальну суму 144037 гривень 2 копійки. В подальшому дві невідомі особи та ОСОБА_7 , погрузивши викрадене в заздалегідь пристосований автомобіль «Volkswagen Caddy» білого кольору (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), на який було встановлено реєстраційний номер іншого автомобілю НОМЕР_2 , намагався покинути місце події, але був зупинений працівниками відділення поліції №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області навпроти будинку №35 по вул. Василя Тура в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області, внаслідок чого особи не змогли довести свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від їх волі. Інші 2 невстановлені особи зникли з місця події. Таким чином, ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, а саме, замах на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення, особою яка виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено, з причин, які не залежали від її волі.
06.06.2021 року відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000599.
06.06.2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.
07.06.2021 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Одеси від 08.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування в рамках кримінального провадження №0000599 запобіжного заходу у виді тримання під вартоюта застосовано, відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 07.08.2021 року, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Обґрунтовуючи рішення про необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного слідчий суддя послався на існування ризиків: можливих спроб переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду та спроб незаконного впливу на учасників кримінального провадження. Одночасно слідчий суддя визнав недоведеними доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту не здатний в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим такий запобіжний захід не є співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

В судове засідання апеляційного суду не з`явився прокурор, який був належним чином повідомленим про розгляд справи. При цьому заступник керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд апеляційної скарги без участі прокурора.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 слідчий суддя правильно врахував, що досліджені в судовому засіданні докази свідчать про наявність, на даний час, фактів, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити інкримінований йому злочин.
Одночасно слідчий суддя не погодився з доводами клопотання про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та прийшов до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо шляхом застосування до останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Під час розгляду клопотання слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, на даній стадії досудового розслідування, вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, щосвідчить про необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував те, що підозрюваний раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітніх дітей та визнав, що прокурором та слідчим не наведена неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Одночасно, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як такого, що забезпечить виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст.194 КПК.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.
Щодо доводів прокурора про існування потреби у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційним судом встановлено таке.

Поведінка підозрюваного після застосування відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, зокрема те, що органом досудового розслідування та прокурором не було зафіксовано порушень підозрюваним умов домашнього арешту та доказів до апеляційної скарги додано не було, на думку апеляційного суду, свідчать про відсутність у підозрюваного мети переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За наведених обставин апеляційний суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що ризик можливих спроб переховування підозрюваного від органів досудового слідства повністю не виключається, але він, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, проживає на території Одеської області, та недоведеністю органом досудового розслідування та прокурором, що підозрюваний в будь-який спосіб заважав кримінальному провадженню після обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, є настільки мінімізованим, що не дає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що необхідності обмеження права підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням конкретних обставин справи та особи підозрюваного, на даний час немає та прокурором не доведено.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів реального існування заявлених в клопотанні ризиків, які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує на даний час виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

За таких обставин, доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з посиланням лише на тяжкість обвинувачення, за відсутністю порушень підозрюваним умов перебування під домашнім арештом, не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких порушень норм КПК під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 407 КПК, За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405,419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2021 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, в кримінальному провадженні №0000599 від 06.06.2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4