Справа № 442/2093/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/418/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИЛА:

оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала мотивована тим, що незважаючи на наявність одного заохочення, суд вважає, що засуджений, перебуваючи в місцях позбавлення волі, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та що така поведінка може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. Крім цього, засудженим не доведено і в судовому засіданні не встановлено, що за час відбуття покарання в особистості ОСОБА_7 відбувся процес позитивних змін, який створив у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Доводи засудженого про його хворобу не підтверджені належним чином і не можуть бути враховані при умовно-достроковому звільненні з підстав, визначених у статті 81 КК України.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник засудженого подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та застосувати щодо засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що засуджений фактично відбув передбачений законодавством строк покарання, який дає підстави застосовувати до нього інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Окрім цього, в судовому засіданні, судом першої інстанції встановлено, що засуджений сумлінною поведінкою і чесним ставленням до праці довів своє виправлення.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого та його захисника на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора на заперечення апеляційної скарги та підтримання висновків оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване (окрім інших необхідних передумов, передбачених ч. 3 ст. 81 КК України), якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року « Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі постанова Пленуму ВСУ) умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання (п. 17 постанови Пленуму ВСУ).
При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК (пункт 5 постанови Пленуму ВСУ).
Колегія суддів погоджується з оскаржуваною ухвалою та не знаходить підстав для її скасування, оскільки як видно з матеріалів справи, а також матеріалів особової справи засудженого, долучених до справи установою виконання покарань, місцевий суд, встановивши, що ОСОБА_7 своєю поведінкою й ставленням до праці не довів своє виправлення, законно й обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Наведені висновки відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, тому, що за час відбуття покарання засуджений хоча і не допускав порушень режиму відбуття покарання, та мав одне заохочення, проте ініціативи до працевлаштування на виробництві установи не проявляє, незважаючи на закінчення навчання у Дрогобицькому навчальному центрі при установі та здобуття професії «Електрогазозварник». До виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно.
Ніяких інших даних, які б свідчили про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення у справі не має.
Незважаючи на тривалість перебування у місцях позбавлення волі, засуджений своєї вини у вчиненому злочині на даний час не визнає, не розкаюється за вчинене.
При цьому колегія суддів враховує той факт, що рішеннями установи виконання покарань від 28.11.2018 року та 27.05.2020 року засудженому було відмовлено в застосуванні ст. ст. 100, 101 КВК України та ст. 82 КК України.
У зв`язку із цим, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування положень ст. 81 КК України, адже сам по собі факт відбуття засудженим необхідного строку покарання, без встановлення передбачених вказаною нормою права обставин, не є безумовною підставою для застосування до нього інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала є обґрунтована та законна. Підстави для її скасування відсутні, як і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, яку слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 квітня 2021 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4