КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2021 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000106 від 28.01.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України.

Ухвалою підготовчого судового засідання Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2021 року задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.05.2021 року включно, з визначенням застави відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 635 600 (шістсот тридцять п`ять тисяч шістсот) гривень.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2021 року та постановити апеляційним судом нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати до останнього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст. 370, 177, 184 КПК України, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою і невмотивованою, а викладені у судовому рішенні висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
При цьому зазначає, що під час розгляду клопотання прокурора про обранняобвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який є винятковим, найсуворішим видом запобіжного заходу, прокурор не навів беззаперечних доводів про існування ризиків та обставин, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України з посиланням на конкретні матеріали і не обґрунтував своєї позиції щодо неможливості застосування інших заходів для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а посилання прокурора на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не може бути підставою для тримання обвинуваченого під вартою.
Апелянт вважає, що приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора, суд належним чином не перевірив доводи клопотання та не навів у своєму рішенні належного обґрунтування щодо наявності ризиків на які послався прокурор, зокрема ризик переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, а ризики, які слугували підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного у виді тримання під вартою під час досудового розслідування вже втратили свою актуальність.
На переконання апелянта, судом не було враховано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та на його утриманні перебувають матір та вітчим, які мають проблеми зі здоров`ям і потребують допомоги ОСОБА_7 .
Крім того, захисник звертає увагу на те, що визначений судом розмір застави у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не відповідає вимогам ч.4 ст. 182 КПК України, оскільки є непомірним для ОСОБА_7 та його родини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали судового провадження №362/1551/21, які разом з апеляційною скаргою захисника надійшли із суду першої інстанції та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , з огляду на наступне.

Згідно абзацу 2 ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 29.03.2021 року у підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про обрання обвинуваченомуОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки спливає строк попереднього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який був обраний стосовно ОСОБА_7 на стадії досудового розслідування, а ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися і продовжують існувати.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.
Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував наявність обґрунтованої підозри та тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, а також наявність ризиків, п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі доведеності його винуватості, останній може переховуватись від суду та незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які мають бути допитані у судовому засіданні на відповідній стадії судового розгляду, суд дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам і не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, оскільки обставини які слугували підставою для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування не відпали і продовжують існувати.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , ступеню тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та викладених в обвинувальному акті обставин його вчинення, суд вважав за необхідне визначити заставу у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції прозастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення. пославшись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виражаються в тому, що обвинувачений ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може переховуватись від суду та матиме можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які мають бути допитані безпосередньо у судовому засіданні на відповідній стадії судового розгляду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість застосування стосовно ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останньої під час розгляду даного кримінального провадження.

Апеляційні доводи захисника про те, що приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не навів в оскаржуваній ухвалі належного обґрунтування існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також послався на ризики, які вже втратили свою актуальність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою в порядку ст. 331 КПК України, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи викладені у клопотанні прокурора і судом об`єктивно встановлено існування обставин, які свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою та існування ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних на спростування висновків суду першої інстанції, а також даних які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування, апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що визначений судом розмір застави у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не відповідає вимогам ч.4 ст. 182 КПК України, так як такий розмір є непомірним для ОСОБА_7 та його родини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за приписами ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і такий розмір був визначений судом в межах встановлених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, з урахуванням тяжкості та обставин вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а будь-яких даних, які б спростовували висновки суду першої інстанції та свідчили, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченого, апелянтом не надано.

Посилання апелянта на ту обставину, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та на його утриманні перебувають матір та вітчим, які мають проблеми зі здоров`ям і потребують сторонньої допомоги, з урахуванням наведених в оскаржуваній ухвалі ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не може бути безумовною підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2021 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та обрання ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307 КК України, запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартоюабо зменшення розміру застави, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.05.2021 року включно, з визначенням застави відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, у виді 280 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 635 600 (шістсот тридцять п`ять тисяч шістсот) гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:__________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3