печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7784/21-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ПФ «АЛЕКС-3» про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року в рамках кримінального провадження № 0000533 від 08.05.2020, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ПФ «АЛЕКС-3» про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року в рамках кримінального провадження № 0000533 від 08.05.2020, а саме:

-адміністративно-побутовий корпус літера А-3 загальною площею 1 310,1 кв.м.; ремонтні майстерні та профілакторій літера Б-2 загальною площею 1 456,0 кв.м.; склад літ. В-1 загальною площею 47,6 кв.м.; трансформаторну підстанцію літера Г-1 загальною площею 82,5 кв.м.; каналізаційну насосну станцію літера Д-1 загальною площею 18,0 кв.м.; очисні спорудження літера Е-1 загальною площею 145,3 кв.м.; майстерню літера «И-1» площею 431,7 кв.м.; склад літера «К-1» площею 11,4 кв.м.; приміщення підігріву літера «З-1» площею 19,7 кв.м.; гараж літера «Ж-2» площею 527,9 кв.м. по вулиці Конотопській, будинок 1 в місті Харкові, що належить ПРИВАТНІЙ ФІРМІ «АЛЕКС-3».

Зазначає, що арешт накладено необґрунтовано та підлягає скасуванню. При зверненні слідчого з клопотанням про накладення арешту на об`єкти нерухомості (будівлі) з метою збереження її як речового доказу слідчий мав довести, а слідчий суддя встановити, що ці об`єкти нерухомості мають ознаки речового доказу в конкретному кримінальному провадженні, передбачені ст. 98 КПК України. Проте, нерухоме майно та не є знаряддям вчинення злочину, та не зберегло на собі слідів його можливого вчинення. Крім того зазначає, що орган досудового розслідування уже втретє звертається до суду із подібним клопотанням.

Також заявник вказує, що арештоване майно не є об`єктом спеціальної конфіскації, оскільки у даному випадку арешт не є видом покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а за рахунок майна ПФ «АЛЕКС-3» не може бути забезпечено відшкодування шкоди.

Особа що звернулася з клопотанням до судового засідання не з`явилася, направила на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, доводи клопотання підтримує в повному обсязі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду вказаного провадження повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання та додатки до нього, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання встановлено, що у провадженні ГСУ НП України знаходиться кримінальне провадження №0000533 від 08.05.2020р. за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 190 КК України ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року по справі № 759/2291/21 (провадження № 1-кс/759/840/21) задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000533 від 08.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190 КК України ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366 КК України та накладено арешт зокрема на:

- адміністративно-побутовий корпус літера А-3 загальною площею 1 310,1 кв.м.; ремонтні майстерні та профілакторій літера Б-2 загальною площею 1 456,0 кв.м.; склад літ. В-1 загальною площею 47,6 кв.м.; трансформаторну підстанцію літера Г-1 загальною площею 82,5 кв.м.; каналізаційну насосну станцію літера Д-1 загальною площею 18,0 кв.м.; очисні спорудження літера Е-1 загальною площею 145,3 кв.м.; майстерню літера «И-1» площею 431,7 кв.м.; склад літера «К-1» площею 11,4 кв.м.; приміщення підігріву літера «З-1» площею 19,7 кв.м.; гараж літера «Ж-2» площею 527,9 кв.м. по вулиці Конотопській, будинок 1 в місті Харкові, що належить ПРИВАТНІЙ ФІРМІ «АЛЕКС-3».

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У відповідності до усталеної практики Європейського суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заяваN 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, SeriesAN 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав контрактної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73 SeriesAN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n.50, SeriesAN 98).

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження того, що арештоване майно набуте в результаті вчинення кримінальних правопорушень, є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365-2, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 190 КК України.

Зокрема, в слідчого судді відсутні відомості, що особа, майно якої арештоване є підозрюваним або обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

З огляду на зміст завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, завдання слідчого судді полягає, у тому числі, у недопущенні піддання особи у такому кримінальному провадженні необґрунтованому процесуальному примусу та застосування неналежних правових процедур до учасників кримінального провадження.

Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для подальшого арешту вказаного об`єкту нерухомого майна, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року по справі № 759/2291/21 (провадження № 1-кс/759/840/21) на майно, а саме:

-адміністративно-побутовий корпус літера А-3 загальною площею 1 310,1 кв.м.; ремонтні майстерні та профілакторій літера Б-2 загальною площею 1 456,0 кв.м.; склад літ. В-1 загальною площею 47,6 кв.м.; трансформаторну підстанцію літера Г-1 загальною площею 82,5 кв.м.; каналізаційну насосну станцію літера Д-1 загальною площею 18,0 кв.м.; очисні спорудження літера Е-1 загальною площею 145,3 кв.м.; майстерню літера «И-1» площею 431,7 кв.м.; склад літера «К-1» площею 11,4 кв.м.; приміщення підігріву літера «З-1» площею 19,7 кв.м.; гараж літера «Ж-2» площею 527,9 кв.м. по вулиці Конотопській, будинок 1 в місті Харкові, що належить ПРИВАТНІЙ ФІРМІ «АЛЕКС-3».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1