Справа № 396/380/21
Провадження № 1-кс/396/81/21
УХВАЛА
В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що 23.03.2021 року надійшла письмова заява від ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. АДРЕСА_1 , про те, що 21.03.2021 невдома особа, з території її нежилого домоволодіння та приміщення будинку, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 , здійсниола крадіжку деревяних дощок, 5-ти деревяних дверей, та 20 листів шиферу.
В ході огляду місця події від 23.03.2021 на АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено мотоцикл ИЖ планета 3 ДНЗ якого 8656 КДЕ, номер рами відсутній номер двигуна НОМЕР_1 , червоного кольору з боковим причепом, на якому навантажено 25 деревяних дощок деревяна рама з дверима, та деревяний короб, та мотоцикл ИЖ планета 5 ДНЗ якого 3864КДБ номер рами відсутній номер двигуна НОМЕР_2 з боковим причепом на якому знаходиться 2 дервяних дверей, 4 листи шиферу на 6 волн кожен, та вказані речі та транспорт визначенні речовими доказами.
Оскільки вказане майно має суттєве значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з метою забезпечення їх зберігання та використання як речового доказу у справі, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.
Прокурор Новоукраїнської окружної прокуратури ОСОБА_5 , на розгляд клопотання не з`явився.
Слідчий ОСОБА_3 на розгляд клопотання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність.
Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя, вирішуючи заявлене клопотання виходить із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів та конфіскації майна.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів і накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 5 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Слідчий суддя, вважає, що прокурором, слідчим в клопотанні не зазначено власника
мотоцикл ИЖ планета 3 ДНЗ д/н 8656 КДЕ, номер рами відсутній номер двигуна НОМЕР_1 , червоного кольору з боковим причепом, а також не зазначено в кого саме було вилучено вказані транспортні засоби.
Крім того слідчий в своєму клопотанні зазначає, що вказане майно було вилучено під час огляду місця події 25.02.2021 року тоді, як до матеріалів клопотання долучено протокол огляду місця події від 23.03.2021 року.
Враховуючи вищезазначене, приходжу до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна, у відповідності до ч.3 ст. 172 КПК України, піддягає поверненню прокурору для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1