Справа № 158/1606/20 Провадження №11-кп/802/165/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 286 КК України. Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000418 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, непрацюючий, одружений, раніше не судимий:
засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.
Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 26 травня 2020 року, близько 20 год. 45 хв., всупереч вимогам Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись у населеному пункті, понад 50 км/год., рухаючись поблизу будинку № 31, вул. Незалежності в с. Дідичі, Ківерцівського району Волинської області, проявив безпечність та неуважність, не зменшив швидкість, а продовжував рух в результаті чого наздогнав попутний автомобіль марки «CHEVROLET NUBIRA», реєстраційний номер « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_10 , перед початком виконання обгону якого, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на смугу зустрічного руху та під час виконання маневру обгону попутного транспортного засобу, не впорався з керуванням автомобіля, в результаті чого виїхав на ліве відносно напрямку руху узбіччя, де допустив зіткнення із придорожніми деревами.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «SKODA OCTAVIA», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: багатофрагментного зламу кісток основи та склепіння черепа, розмізження головного мозку, закрита травма органів грудної порожнини, закритий косопоперечний злам правої ключиці. Комплекс даних тілесних ушкоджень виник у наслідок різкого струсу тіла та контрактів потерпілого із тупими твердими предметами, якими могли бути виступаючі в середину деталі салону автомобіля. Дані тілесні ушкодження утворились в швидкій послідовності одне за одним, та стосовно живих осіб належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого.
Враховуючи взаєморозміщення та характер виявлених тілесних ушкоджень, можна зробити висновок, що потерпілий найбільш ймовірно перебував на місці пасажира.
Причиною смерті ОСОБА_11 , є розтрощення черепа, що супроводжувалось розмізженням головного мозку.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:
- п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну;
- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.;
- п. 12.9 водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7..
Отже, своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України (в редакції від 22.11.2018), тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочину підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 . Крім того, вказана обставина стверджується довідкою КП «Луцька міська клінічна лікарня» №7373, а також довідкою КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» Волинської обласної ради №2706/107 від 05 червня 2020 року, згідно якої вміст алкоголю в крові ОСОБА_8 становив 0,2 проміле. А тому вважає, що суд безпідставно виключив з обвинувачення обтяжуючу покарання обставину, вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Також вважає, що судом безпідставно застосовано до ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, від його дій настали невідворотні наслідки смерть молодого чоловіка. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання 6 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, вказати у вироку про вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння та зазначити про наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, вирішити питання судових витрат та речових доказів.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу прокурором у кримінальному провадженні підтримував і просив скасувати вирок та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворе покарання, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги прокурора і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтями 50 та 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Однак судом першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі не дотримано.

Висновок суду щодо відсутності в матеріалах провадження належних та допустимих доказів на підтвердження того, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що всупереч безпідставним та неприйнятним твердженням, наведеним у вироку суду, висновок про перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння, поза розумним сумнівом підтверджується довідкою КП «Волинського медичного центру терапії залежностей» від 05.06.2020 № 2706/1-7, що міститься у матеріалах кримінального провадження, а також показаннями свідка ОСОБА_12 .

Так, згідно довідки КП «Волинського медичного центру терапії залежностей» від 05.06.2020 № 2706/1-7, що у лабораторію КП «Волинського медичного центру терапії залежностей» з КП «Луцька міська клінічна лікарня» 27.05.2020 об 12.00 була доставлена на дослідження на наявність алкоголю проба крові громадянина ОСОБА_8 , в результаті дослідження встановлено, що вмісту алкоголю в крові ОСОБА_8 становить 0,2% проміле (а.м.к.п.93).

Крім того, факт вживання ОСОБА_8 алкогольних напоїв у день вчинення кримінального правопорушення, вказав свідок ОСОБА_12 , будучи допитаним судом першої інстанції він суду показав, що 26.05.2020 о 20.20 до нього у гості приїхали обвинувачений ОСОБА_8 та померлий ОСОБА_11 , вказує на те, що вони вживали слабоалкогольні напої, а саме: обвинувачений ОСОБА_8 вживав слабоалкогольний напій «Гараж», після чого сів за руль.

Дані обставини не заперечив в суді апеляційної інстанції і сам ОСОБА_8 .

Таким чином, апеляційний суд прийшов до переконання, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України в стані алкогольного сп`яніння.

Що стосується доводів прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно із п.2, 4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням вироку в апеляційному порядку, про що обґрунтовано ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при призначені покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стані правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно із статтею 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції виходив з обставин, які враховувалися при визначенні виду й розміру покарання, а саме: дані про обвинуваченого, як про особу, який раніше не судимий, є особою молодого віку, вину у вчиненому визнав фактично повністю, просив пробачення у потерпілих, розкаявся, одружений, раніше не судимий, конкретних обставин справи, позиції потерпілих, які наполягають на звільненні від покарання з іспитовим терміном, зміст досудової доповіді, згідно з якою виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а також той факт, що обвинувачений частково відшкодував спричинену шкоду, здійснює догляд по місцю проживання за інвалідом І групи, є круглою сиротою та виховувався опікунами. Обставинами, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання підсудного, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування спричиненої шкоди.

Враховуючи зазначені пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, з урахуванням особи винного, його ставлення до вчиненого, а також висновків досудової доповіді про його середній рівень небезпеки для суспільства, стали підставою для застосування судом першої інстанції покарання, призначеного ОСОБА_8 відповідно до вимог ст.ст.75, 76 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Апеляційний суд вважає, що наведена сукупність обставин не надавала підстав місцевому суду для висновку, що визначена засудженому форма відбування покарання є справедливим та виваженим заходом примусу, а також, що вона забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При ухвалені вироку судом першої інстанції не було враховано те, що скоєний обвинуваченим злочин є тяжким, який останній вчинив у стані алкогольного сп`яніння, вину у вчиненому визнав частково, завдані збитки потерпілим повністю не відшкодував.

Вказана позиція, щодо призначення покарання у разі перебування винної особи у стані алкогольного сп`яніння висловив Верховний Суд у своєму рішенні (ВС/ККС № 484/3291/16 від 29.05.2018).

Отже, висновок про можливість застосування щодо ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, зроблений судом без урахування особливостей правозастосування наведених норм матеріального права і належним чином не вмотивований, внаслідок чого обвинуваченому призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даним про особу обвинуваченого та конкретним обставинам справи.

Не погоджуюсь з позицією суду першої інстанції, апеляційний суд враховує також практику Верховного Суду (постанова ВС від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Так, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, апеляційний суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди.

А до обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує також і конкретні обставини скоєного злочину, а саме грубе порушення правил дорожнього руху та його тяжкі наслідки загибель молодої людини, та керування обвинуваченим автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме те, що він є особою молодого віку, вину у вчиненому визнав частково, просив пробачення у потерпілих, розкаявся, одружений, раніше не судимий, позицію потерпілої сторони, яка просила звільнити ОСОБА_8 від покарання з іспитовим терміном, вказують на можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в мінімальних межах санкції інкримінованого йому злочину.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України в редакції від 22.11.2018, без застосування ст.75 КК України.

Позиція потерпілої сторони щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому без ізоляції останнього від суспільства, прийнята апеляційним судом до уваги, однак ці обставини не можна вважати такими, які свідчать про дотримання судом першої інстанції вимог кримінального закону та безпідставного визначення обвинуваченому покарання з випробуванням.

Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, враховуючи особу ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає за можливе призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке слід відбувати реально з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (в редакції від 22.11.2018) та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: