Провадження № 11-кп/811/983/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заприп`ять Ратнівського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) місяців арешту.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

В силу ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обраховувати з 30 жовтня 2018 року, тобто з моменту затримання, зарахувавши в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з цього числа по день ухвалення вироку.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

В силу ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання з судовими витратами, речовими доказами та цивільним позовом.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 23 вересня 2018 року близько 23 год., перебуваючи на території автовокзалу № 1, що на вул. Конякіна 39 в м. Луцьк Волинської області, шляхом вільного доступу, таємно викрав золотий ланцюжок вагою 8,11 г, вартістю 7000 грн., золотий хрестик, вагою 3 г., вартістю 1500 грн., мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J320», imei 1: НОМЕР_1 , вартістю 3000 грн., в якому була сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_2 , вартістю 20 грн., кошти в сумі 800 грн. та банківські картки ПАТ КБ «Приватбанк», належні ОСОБА_11 , заподіявши шкоду на загальну суму 12320 грн.
24 вересня 2018 року приблизно о 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись на проспекті Соборності в м. Луцьк Волинської області, шляхом зняття готівки через банкомат ПАТ КБ «Приватбанк», попередньо змінивши пін-код, повторно таємно викрав із картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 1700 грн., та, шляхом переказу через додаток «Приват24», викрав із даної картки 12000 грн., належні ОСОБА_11
29 вересня 2018 року близько 02 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні нічного клубу «Наталка», що на вул. Потебні 62 в м. Луцьк, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із сумки ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Nomi Evo M2 i5012», imei 1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , вартістю 1289,70 грн., в якому була карта пам`яті об`ємом 8 гігабайт, вартістю 100 грн., заподіявши шкоду на загальну суму 1389,70 грн.
29 вересня 2018 року приблизно о 03 год. 30 хв. ОСОБА_6 , знаходячись поблизу приміщення нічного клубу «Стара Підкова», що на вул. Данила Галицького 1а в м. Луцьк, здійснив напад на ОСОБА_13 , поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого, в ході якого заволодів гаманцем чорного кольору, в якому знаходились кошти в сумі 600 грн., посвідчення водія, картка водія, свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія, довідка до військового квитка на ім`я потерпілого, картка «Приватбанк» типу «Універсальна Gold» № НОМЕР_6 , картка «Приватбанк» типу «Картка для виплат», картка «SEB BANK» та картка із паролями до картки «SEB BANK», заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
29 вересня 2018 року близько 03 год. 33 хв. ОСОБА_10 ,, перебуваючи біля приміщення нічного клубу «Стара Підкова», що на вул. Данила Галицького 1а в м. Луцьк, здійснив напад на ОСОБА_13 , поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого, в ході якого заволодів мобільним телефоном марки «Iphone 6S 16 GB», imei: НОМЕР_7 вартістю 5763,33 грн., в якому була сім-карта оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_8 , завдавши йому одного удару правою ногою в ділянку голови, від якого ОСОБА_13 втратив свідомість.
29 вересня 2018 року о 03 год. 48 хв. ОСОБА_6 , знаходячись на вул. Крилова 1 в м. Луцьк Волинської області, шляхом зняття готівки через банкомат ПАТ КБ «Приватбанк», попередньо змінивши пін-код, повторно таємно викрав із картки ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 грошові кошти в сумі 2600 грн., належні ОСОБА_13
03 жовтня 2018 року близько 01 год. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу нічного клубу «Стара Підкова», що на вул. Данила Галицького 1а в м. Луцьк, повторно, шляхом обману, під приводом зарядки мобільного телефону, незаконно заволодів мобільним телефоном ОСОБА_14 марки «Huawei nova lite 2017», imei 1: НОМЕР_9 , imei 2: НОМЕР_10 , вартістю 4800 грн, в якому була сім-карта оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_11 вартістю 20 грн., заподіявши шкоду на загальну суму 4820 грн.
29 жовтня 2018 року приблизно о 20 год. 50 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 , відкрито викрав майно ОСОБА_15 : мобільний телефон «Sony Xperia E 5663», imei 1: НОМЕР_12 , imei 2: НОМЕР_13 , вартістю 2755 грн., який був у металевому чохлі марки «Love mei», вартістю 867,103 грн., та фотоапарат «Зеніт-Е» серійний номер 78244520 разом із чохлом, вартістю 683,33 грн., загальною вартістю 4305,36 грн.
18 листопада 2018 року близько 22.20 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні автовокзалу АДРЕСА_3 , повторно, шляхом обману, під приводом зателефонувати, незаконно заволодів мобільним телефоном ОСОБА_16 марки «Lenovo A 1010», imei 1: НОМЕР_14 , imei 2: НОМЕР_15 , вартістю 2500 грн., в якому була сім-карта мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_16 , та чохлом вартістю 300 грн., заподіявши шкоду на загальну суму 2800 грн.
Не погоджуючись із зазначеним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
За результатом перегляду поданих апеляційних скарг ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_17 задоволено, апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінено.

Постановою Верховного Суду від 29 липня 2020 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, натомість вказаний вирок та ухвала апеляційного суду відносно ОСОБА_10 в касаційному порядку не оскаржувались та не переглядались.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції призначено надто суворе покарання без врахування даних про особу ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, за яким виключно позитивно характеризується, родину, в якій до затримання допомагав матері, хворій на гіпертонічну хворобу II ст., у веденні домашнього господарства, має намір одружитися та створити власну сім`ю, ряду пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, активного сприяння в розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди потерпілим, з приводу чого останні просили його суворо не карати. Просить вирок в частині призначення покарання змінити, застосувавши щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, у решті вирок суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, захисників обвинувачених та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересахОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та кваліфікація діянь є правильними, ґрунтуються на сукупності зібраних та перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.

Відповідно до положень ст.50 КК України, метою покарання є не тільки кара за вчинене, але й виправлення засудженого. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на вказану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому, відповідно до вимог ст.65 КК України, суду при призначенні покарання слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Водночас згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Таким чином, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

З огляду на положення ст. 65 КК України, а також роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції дотримався вимог названого закону i роз`яснень Постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного i призначив ОСОБА_6 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.2018 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є злочинами середньої тяжкості та тяжкими, наявність обставин, що пом`якшують покарання, - визнання вини, щире каяття, добровільне часткове відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не зайнятий суспільно-корисною працею (не працює та не навчається), за місцем реєстрації характеризується позитивно.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, призначене судом першої інстанції покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Ураховуючи ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, мету застосування покарання, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість застосування положень ст.75 КК України.

На переконання колегії суддів, наявність постійного місця проживання та родини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, відшкодування завданої шкоди потерпілим, це обставини, які враховуються при призначенні покарання, однак такі не свідчать про істотне зниження ступені тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
Ураховуючи вищенаведене, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим й підстав для його зміни чи скасування колегія суддів під час апеляційного перегляду не встановила.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року відносноОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересахОСОБА_6 без задоволення.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку суду до виконання, зарахувавши у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 30 жовтня 2018 року по 15 жовтня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4