СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/176/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.05.2019 за № 0003169, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гейсиха Ставищенського р-ну Київської обл., росіянина, громадянина Росії, номер картки фізичної особи платника податків невідомий, який здобув середню освіту, пенсіонер, розлучений, є особою з інвалідністю 2 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_7 ,

інші учасники судового провадження:

потерпіла ОСОБА_8 ,

представник потерпілої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 11.01.2019 приблизно о 20 год. 00 хв. приїхав до магазину «Продукти 24», що розташований по вул. Симиренко, 5 у м. Києві, де зустрів свою колишню дружину ОСОБА_8 , з якою мав намір вирішити питання щодо розірвання шлюбу.

У ході розмови, між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 розпочався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з метою завдання фізичного болю ОСОБА_8 , перебуваючи біля останньої впритул, рукою стиснутою в кулак наніс декілька ударів у область голови останньої, у результаті чого ОСОБА_8 було спричинено фізичний біль та остання отримала закриту черепно-мозкову травму та струс головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а саме: умисному завданні ударів ОСОБА_8 , які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не визнав та показав, що він з потерпілою ОСОБА_8 прожив у шлюбі 46 років. На даний час вони розлучилися. 11.01.2019 приблизно о 20 год. 00 хв. він приїхав до магазину «Продукти 24», що розташований по вул. Симиренко, 5 у м. Києві, де ОСОБА_8 працювала, з метою врегулювати майнові питання щодо квартир. Вони з ОСОБА_8 розмовляли, конфлікту між ними не було. Він запропонував ОСОБА_8 провести її до дому, однак вона відмовилась і подзвонила зятю- ОСОБА_10 , щоб приїхав і забрав її. Коли приїхав ОСОБА_10 на автомобілі «Шевроле Авео», ОСОБА_8 сіла у автомобіль на переднє пасажирське сидіння, а він ( ОСОБА_4 ) хотів сісти на заднє сидіння, однак, задні двері автомобіля були заблоковані. ОСОБА_10 не запрошував його сісти до автомобія. У цей час він побачив, що ОСОБА_10 , який перебував за кермом автомобіля, знімає його на мобільний телефон. Йому це не сподобалося і він через переднє пасажирське сидіння, на якому вже сиділа ОСОБА_8 , потягнувся до ОСОБА_10 та вибив однією рукою мобільний телефон з рук останнього, а іншою рукою він тримався за кришу автомобіля. При цьому, жодних ударів він ОСОБА_8 , ні у груди, ні у голову, він не наносив. Також показав, що до приїзду зятя вони розмовляли приблизно 5-10 хв. Раніше у нього з потерпілою виникали конфлікти. Вважає, що потерпіла його оговорює, для того, щоб забрати у нього всі квартири, наразі у них тривають судові спори. Щодо розмови з внуком по мобільному телефону з приводу нібито побиття ОСОБА_8 , то показав, що розмова з внуком дійсно була, але запис внук підробив. Також неправдиві покази у судовому засіданні надавав ОСОБА_10 . Крім того, показав, що він не міг наносити удари ОСОБА_8 , оскільки двері автомобіля булі відчинені на 45 градусів, а потерпіла має високий зріст. Слідчі експерименти не відповідають дійсності. Всі матеріали провадження підробленні. Просив ухвалити стосовно нього виправдувальний вирок.

Разом з тим, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, не визнав, суд вважає, що його вина в повному обсязі підтверджується сукупністю досліджених в ході судового слідства доказів, які узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 показала, що вона є особою з інвалідністю другої групи. На даний час ОСОБА_4 є її колишнім чоловіком. 11.01.2019 вона працювала (підміняла невістку) у кіоску, що по АДРЕСА_3 . Приблизно о 20 год. 00 хв. до кіоску зайшов ОСОБА_4 . Вони трохи поговорили, після чого він запропонував провести її додому, на що вона відмовилася та подзвонила зятю ОСОБА_10 , щоб він її забрав. Після цього, ОСОБА_4 почав висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою. Коли приїхав ОСОБА_10 вона сіла до автомобіля на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_4 хотів сісти на заднє сидіння, але двері були зачинені і йому ніхто не пропонував сідати до авто. Після того, як вона сіла до автомобіля ОСОБА_4 почав бити її по голові правою рукою, всього ударів було приблизно 5. ОСОБА_10 , який сидів за кермом автомобіля, намагався все зняти на мобільний телефон, але ОСОБА_4 побачив і вибив з його рук мобільний телефон. Після цього, вони поїхали, а ОСОБА_4 залишився на місці. Також показала, що вона не розуміє чому ОСОБА_4 почав наносити їй удари по голові. Коли відбувались ці події ОСОБА_4 був на підпитку. Після побиття у неї почала боліти голова, темніло в очах та були позиви блювоти, вона викликала швидку медичну допомогу. Через деякий час вона звернулась до Клінічної лікарні № 4 у відділення неврології, де проходила стаціонарне лікування 12 днів. Це не єдиний випадок, коли ОСОБА_4 намагався її побити чи штовхати. Жодного разу за свої дії він не вибачився.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він є студентом, з дідом ОСОБА_4 він не спілкується. Потерпіла ОСОБА_8 є його бабусею. Свідком подій, які відбувалися 11.01.2019, він не був. 11.01.2019 ввечері він розмовляв із батьком ОСОБА_10 по мобільному телефону, який повідомив йому, що ОСОБА_4 вдарив бабусю і хотів вдарити також і його (батька). Він подзвонив діду ОСОБА_4 та запитав навіщо він вдарив бабусю, при цьому, телефонну розмову з дідом він записав на свій мобільний телефон «Meizu N3 Note» і надіслав батьку. Також показав, що його телефон автоматично робить запис розмов всіх телефонних дзвінків та на пам`ять номер телефону діда не пам`ятає. В день побиття він з бабусею не зустрічався, бачив її на наступний день, вона погано себе почувала і він нічого не розпитував її. Приблизно через тиждень, вона розповіла йому, що її вдарив дід, коли вона сіла в автомобіль до батька.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , показав, що він працює генеральним директором ТОВ «Автобан плюс» та є чоловіком доньки потерпілої ОСОБА_8 . З обвинуваченим ОСОБА_4 він перебуває у нейтральних стосунках. 11.01.2019 у вечірній час потерпіла ОСОБА_8 зателефонувала до нього та попросила забрати її з роботи (магазину). Коли він під`їхав, то магазин вже був зачинений і ОСОБА_8 разом з ОСОБА_4 знаходиться біля зупинки. ОСОБА_8 підійшла до його автомобіля та сіла на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_4 хотів сісти на заднє пасажирське сидіння, однак він заблокував задні дверцята. Після цього ОСОБА_4 підійшов до передніх пасажирських дверцят, відчинив їх і почав бити ОСОБА_8 правою та лівою руками по голові, а саме у висок та обличчя, наніс приблизно 4-5 удари. Він ( ОСОБА_10 ) намагався зафіксувати дії ОСОБА_4 на свій мобільний телефон, який він попередньо дістав, однак ОСОБА_4 вибив із його рук мобільний телефон. Також ОСОБА_4 висловлював погрози в його сторону та поводив себе агресивно. Всі ці дії відбувалися приблизно 20-30 с. Після цього вони поїхали. У подальшому, до ОСОБА_8 викликали швидку допомогу та поліцію. На обличчі у ОСОБА_8 були сліди побиття, а саме почервоніння, садна та подряпини.

Показання, допитаних у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 є послідовними, логічними, узгоджуються з письмовими доказами, які ретельно досліджені в ході судового розгляду, та не суперечать один одному, не викликають у суду жодних сумнівів, відтак, суд кладе їх в основу обвинувального вироку.

Також судом безпосередньо дослідженні та ретельно перевірені в ході судового слідства письмові докази, надані стороною обвинувачення, а саме:

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.05.2019 за участю потерпілої ОСОБА_8 та безпосередньо досліджений відеозапис даного експерименту у судовому засіданні, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_8 підтвердила обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення стосовно неї (т. 1 а.п. 59-62, 63);

- протокол проведення слідчого експерименту від 11.05.2019 за участю свідка ОСОБА_10 та безпосередньо досліджений відеозапис даного експерименту у судовому засіданні, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 підтвердив обставини вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення стосовно потерпілої ОСОБА_8 , а саме нанесення тілесних ушкоджень в область голови (т.1 а.п. 64-68, 69);

- стенограму телефонної розмови свідка ОСОБА_11 з обвинуваченим ОСОБА_4 та безпосередньо досліджений звукозапис даної розмови у судовому засіданні, де ОСОБА_4 зазначає, що хотів вдарити свідка ОСОБА_10 , однак, не зміг до нього дотягнутися, тому вдарив ОСОБА_8 (т.1 а.п. 70, 71-74);

- висновок експерта № 042-911-2019 від 20.05.2019, відповідно до якого при вивченні наданої медичної документації у ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. Не було виявлено достатніх об`єктивних судово-медичних даних (відсутність в описі неврологічного статусу симптоматики, характерної для струсу головного мозку та відсутність динаміки його змін) у своїй сукупності дозволяє вважати встановлений діагноз «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку» як не обґрунтований, що не підлягає судово-медичній оцінці ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Діагнози «Церебро-васкулярна хвороба. Дисцикуляторна гіпертонічна атеросклеротична енцефалопатія І. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик 2. Судинний криз, Ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз. Серцева недостатність ІІ-а. Хронічний тіреоїдит. Вузловий зоб І ступеня. Еотиреоз», що були зафіксовані у ОСОБА_8 під час її лікування, відображають перебіг соматичних захворювань, що обумовлюють певну симптоматику, в тому числі і неврологічну, могли загостритись, що згідно п. 4.7 «Правил не підлягає судово-медичній оцінці (т.1 а.п. 76, 78-83, 84-85, 92);

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.06.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_7 та безпосередньо досліджений відеозапис даного експерименту у судовому засіданні, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_4 відтворив обставини події, які відбувалися 11.01.2019 (т.1 а.п. 117-122).

Щодо твердження сторони захисту про те, що досліджені у судовому засіданні докази, а саме: слідчі експерименти з потерпілою ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_10 фактично ґрунтується на поясненнях вказаних осіб, а аудіозапис, на якому зафіксовано розмову між свідком ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , отриманий з порушенням вимог КПК України, є недостовірними, неналежними та недопустимим, то суд при оцінці даних доказів бере до уваги те, що вказані всі слідчі (розшукові) дії, проведені під час досудового розслідування з дотриманням положень ст. 93, 240 КПК України.

Крім того, відповідно до положень ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи практику ЄСПЛ, суд дійшов до переконання, що в цілому спосіб отримання доказів у даному кримінальному провадженні був справедливим, а відтак, оцінюючи вище перелічені докази, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність вказаних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними, допустимими та кладе в основу обвинувального вироку.

Також суд критично оцінює версію сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки така їх версія в повному обсязі спростовується ретельним аналізом вище зазначених доказів у їх сукупності.

До того ж, таку позицію обвинуваченого ОСОБА_4 суд розцінює як бажання уникнути кримінальної відповідальності за діяння, яке йому інкримінується.

Інші документи, надані стороною захисту, а саме копії ухвал від 12.04.2019 та 25.03.2019, висновку від 31.07.2018 та 30.09.2017, витягу з ЄРДР від 12.10.2017, аркуші паперу із записами, позовних заяв не містять жодної інформації як на підтвердження, так і на спростування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенні, а лише підтверджують наявність конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (т. 1 а.п. 95, 97, 100, 102, 106,107, 108-110, 111-115, 116).

Таким чином, ретельно проаналізувавши безпосередньо дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4 11.01.2019 приблизно о 20 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Симиренка, 5, навпроти магазину «Продукти 24», умисно завдав удари ОСОБА_8 , які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 126 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно з положеннями ст. 66 та 67 КК України обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Також призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, а саме те, що він розлучений, має місце проживання, за яким характеризується посередньо, є особою з інвалідністю 2 групи, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність; раніше не судимий, пенсіонер.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у межах, установлених у санкції ч. 1 ст. 126 КК України, а саме у виді штрафу.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Разом з тим, під час судового розгляду даного кримінального провадження, встановлено обставини, які свідчать про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від призначеного покарання.
Так, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Як встановлено під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 11.01.2019 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, у вчиненні якого суд визнав його винуватим. На час його вчинення, дане кримінальне правопорушення, згідно зі ст. 12 КК України, класифікувалося як злочин невеликої тяжкості, за який передбачено найбільш суворе покарання у виді штрафу.
Разом з тим, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018, який набрав чинності 01.07.2020, діяння, передбачене диспозицією ч. 1 ст. 126 КК України, належить до кримінальних проступків. Санкція ч. 1 ст. 126 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до положень ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України ОСОБА_4 було вчинено 11.01.2019 року.

Таким чином, на час ухвалення вироку минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України, стосовно вчиненого ОСОБА_4 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, а тому ОСОБА_4 слід звільнити від призначеного покарання, а кримінальне провадження закрити.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України (т. 1 а.п. 75).

Також суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення експертизи, що підтверджується розрахунком її вартості (т. 1 а.п. 83).

Цивільний позов не пред`являвся.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 9 ст. 100, ч. 2 ст. 124, ст. 284, 369-371, 373, 374 - 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 к.

Звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, а саме у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження - закрити.

Речові докази:

- компакт-диск із записом телефонної розмови ОСОБА_11 із ОСОБА_4 , який приєднаний до матеріалів кримінального провадження. залишити у матеріалах кримінального провадження протягом усього час їх зберігання.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування судових витрат за проведення експертизи, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи, 1619 (одну тисячу шістнадцять) грн 10 к.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1