Ухвала

Іменем України
24 травня 2021 року
м. Київ
провадження № 51- 2505 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року відносно ОСОБА_7 .
Суть питання та встановлені судом обставини
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закрито кримінальне провадження.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишено без задоволення, а ухвалу районного суду - без змін.
Не погоджуючись з постановленими відносно ОСОБА_7 судовими рішеннями, представник потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся зі скаргою до суду касаційної інстанції. Вважає, що зазначені ухвали є незаконними, просить їх скасувати через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд не встановив вину чи невинуватість ОСОБА_7 , не з`ясував обставини, установлені під час кримінального провадження, не перевірив їх доказами, більше того, суд навіть не намагався з`ясувати у якій саме частині ОСОБА_7 визнає вину, а відразу прийняв рішення за клопотанням захисника і закрив кримінальне провадження на підставі ст.49 КК України.

Крім цього, представник потерпілих зазначає, що, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності суд повинен був вирішити цивільні позови потерпілих. У зв`язку з чим просить розглянути питання про можливу передачу кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду з метою відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду.
Мотиви суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Доводи касаційної скарги представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про те, що ухвали суду першої та апеляційної інстанції постановлені з істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягають скасуванню, колегія суддів ВС вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років, у разі вчинення тяжкого злочину.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
З ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року вбачається, що у судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на те, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, пройшло більше десяти років, і в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачена ухилялася від слідства чи суду, або дані про вчинення нею нового злочину, сама ОСОБА_7 не заперечувала проти звільнення її від кримінальної відповідальності.

Частиною 3 ст. 285 КПК України передбачено, що у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Оскільки ОСОБА_7 підтримала клопотання свого захисника про звільнення її від кримінальної відповідальності, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,в своїй ухвалі зазначив, що суд першої інстанції, встановивши наявність усіх законних підстав, отримавши згоду обвинуваченої, обґрунтовано звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження щодо неї.

Що стосується доводів представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про те, що суд не встановив вину чи невинуватість ОСОБА_7 , не з`ясував обставини, установлені під час кримінального провадження, не перевірив їх доказами, не з`ясував у якій саме частині ОСОБА_7 визнає вину, а відразу прийняв рішення за клопотанням захисника і закрив кримінальне провадження на підставі ст.49 КК України, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 368 КПК України, такі питання як: 1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, тощо, суд повинен вирішити при ухваленні вироку.

Статтею 372 КПК України встановлено вимоги, яким має відповідати ухвала. Зокрема, в мотивувальній частині зазначається суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Отже, суддя районного суду при постановленні ухвали, відповідно до ст. 372 КПК України, не повинен був вирішувати питання про встановлення вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення.

Одеський апеляційний суд дослідив матеріали кримінального провадження та ретельно проаналізував доводи апеляційної скарги представника потерпілих, які аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі, надавши їм належну оцінку. Зокрема, вказав, що допитана у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, визнала частково, однак не заперечувала проти закриття відносно неї кримінального провадження, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, та звільнення її від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Проте, визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Натомість, такою умовою є згода обвинуваченого. Постановляючи таке рішення, суд слідував правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від № 730/67/16-к від 26.03.2020 року.
Касаційна скарга представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року й ухвали Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року відносно ОСОБА_7 , оскільки вони є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивованими, адже в повній мірі відповідають вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Разом з цим, розглядаючи питання про відмову у відкритті касаційного провадження, колегія суддів враховує, що представником потерпілих ОСОБА_6 ставиться питання про можливу передачу кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду.
Підстави для передачі кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної або Великої Палати Верховного Суду зазначені у ст. 434-1 КПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 434-1 КПК України, Суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає таке кримінальне провадження на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї палати або у складі такої палати;

- на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати (ч. 2);
- на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні:
- Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду (ч. 3);

- Великої Палати (ч. 4);

- або якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики (ч. 5).

Порушуючи вищезазначене питання, представник потерпілих ОСОБА_6 чітко не розмежовує підстави для такої передачі.
Слід також зазначити, що наявність або відсутність підстав, передбачених ст. 434-1 КПК України, Суд вирішує при розгляді кримінального провадження в касаційному порядку, тобто після його відкриття, що узгоджується з позицією, викладеною в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (провадження №13-22зн18).
Оскільки представнику потерпілих ОСОБА_6 відмовою у відкритті касаційного провадження за його скаргою, тому на цій стадії питання про передачу кримінального провадження на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду, не вирішується.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та долучені копії оскаржуваних судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2020 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року відносно ОСОБА_7 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9