Справа № 341/1969/18
Провадження № 11-кп/4808/139/21
Категорія ч.2 ст.186 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000298 за апеляційною скаргою заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2021 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодружений, який не працює, раніше судимий, останній раз 12 грудня 2019 року вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч. ч. 1, 4 ст.70 КК України до покараня у виді арешту на строк 6 (шість) місяців,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2019 року більш суворим покаранням призначеним за цим вироком, визначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати ОСОБА_10 з 28 листопада 2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 строк тримання під вартою з 28 листопада 2018 року до 28 травня 2020 року у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі .

Вирок до виконання не звернуто у зв`язку із відбуттям обвинуваченим покарання під час попереднього ув`язнення.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 , будучи раніше судимий вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2016 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, судимість за яке не було погашено, повторно вчинив нове кримінальне правопорушення, за таких обставин.

23 вересня 2018 року приблизно в 01 год 00 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння разом із своїм знайомим прийшли до квартири АДРЕСА_2 , де проживає потерпілий ОСОБА_11 , оскільки вважали, що місцю проживання останнього могла знаходитись особа, з якою його знайомий спільно проживає.

З дозволу власника квартири вони зайшли в середину квартири, де дійсно виявили вказану особу.

У цей час у ОСОБА_10 виник умисел на відкрите викрадення монітора, який знаходився на столі. ОСОБА_10 усвідомлюючи, що в кімнаті знаходиться власник майна ОСОБА_11 та сторонні особи, які спостерігають за його діями, діючи умисно, з корисливих мотивів, взяв зі столу монітор та поклав його у пакет, який знайшов біля столу.

ОСОБА_11 побачивши такі неправомірні дії став вимагати в ОСОБА_10 припинити їх, однак останній з метою закінчення злочину, умисно наніс потерпілому кілька ударів руками в голову, по руках та у спину, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках обличчя, крововиливи під кон`юктиву в ділянках обох очей, садна в ділянках голови, правого вуха, обох рук та спини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В такий спосіб ОСОБА_10 закінчив кримінальне правопорушення та з викраденим монітором марки « DELL» залишив квартиру, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду в розмірі 350 гривень.

Таким чином, ОСОБА_10 вчинив умисні дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відповідальність передбачена ч.2 ст.186 КК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просив вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2021 року змінити з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону. Абзац 5 резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції: У зв`язку з викладеним, вважати покарання, призначене ОСОБА_10 відбутим.

В обґрунтування апеляційних доводів прокурор посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив вирок до виконання не звертати, мотивуючи тим, що призначене покарання обвинуваченим відбуте. Проте, цим же вироком вирішено питання про повернення речових доказів та стягнення процесуальних витрат, які також не будуть звернуті до виконання.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 не заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, проте подав заяву, в якій просив розглядати апеляційну скаргу прокурора без його участі та за участю його захисника.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційні скарзі прокурор вказує на незаконність вироку суду з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи вирок, суд вирішив долю речових доказів, процесуальних витрат та водночас зазначив - вирок до виконання не звертати.

Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Як вбачається з резолютивної частини вироку щодо ОСОБА_10 , суд першої інстанції, крім іншого, вирішив речовий доказ - монітор марки « DELL» повернути потерпілому ОСОБА_11 , а також стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 1634,40 грн. на залучення експерта, висновок №1801/20-28 від 31 серпня 2020 року.

Водночас, суд першої інстанції в резолютивній частині вироку зазначив про те, що вирок до виконання не звертати у зв`язку із відбуттям обвинуваченим покарання під час попереднього ув`язнення.

Таке рішення суду не відповідає вимогам кримінального-процесуального закону, оскільки фактично вирішуючи питання щодо виконання судового рішення в частині відбування обвинуваченим покарання, суд першої інстанції помилково вказав на те, що вирок суду взагалі не підлягає виконанню, що унеможливлює виконання рішення суду в частині подальшої долі речових доказів та стягнення процесуальних витрат, що є неприпустимим.

Частинами 1, 3 ст. 535 КПК України передбачено, що судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції. У разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що обвинувальним вироком Рогатинського районного суду від 28.01.2021 року щодо ОСОБА_10 вирішено питання щодо речового доказу, процесуальних витрат, та водночас ухвалено вирок до виконання не звертати через відбуття обвинуваченим покарання під час попереднього ув`язнення, тому дане питання може бути вирішено апеляційним судом, шляхом внесення змін до вироку.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2021 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Викласти абзац 5 резолютивної частини вироку в наступній редакції: У зв`язку з викладеним, вважати покарання, призначене ОСОБА_10 , відбутим в частині призначеного покарання.
В решті вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5