Справа № 639/7962/20
Провадження № 1-кп/639/195/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 19.08.2020 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000145 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гусарівка Балаклійського району Харківської області, громадянина України, з середньо- спеціальною освітою, вдівця, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_8 , 2007р.н., оператора стрічкового верстата ФОП « ОСОБА_9 », в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 28.07.2020 приблизно о 08 год. ранку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне проникнення до житла своєї колишньої співмешканки ОСОБА_7 , з якою, починаючи з квітня 2020 року, припинив перебувати у близьких відносинах, цілеспрямовано прибув до місця її постійного проживання, а саме до квартири АДРЕСА_3 . При цьому він, будучи впевненим у тому, що ОСОБА_7 не змінила замок від вхідних дверей зазначеної квартири, вирішив використати в якості знаряддя вчинення протиправного діяння наявний у нього ключ, який залишився після сумісного проживання з останньою.

Надалі ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, діючи всупереч ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному громадянину право на недоторканість житла, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, спрямованого на протиправне, тобто без добровільної згоди власника вказаної квартири, яким на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 2005 року № НОМЕР_1 являється ОСОБА_7 , умисно, з метою подальшого вчинення протиправного діяння проти здоров`я особи, використовуючи в якості знаряддя вчинення проступку щодо незаконного проникнення у житло наявний у нього ключ, відчинив ним вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 . Відразу ж після цього він, бажаючи досягти протиправного результату, безперешкодно та без дозволу ОСОБА_7 увійшов в середину чужого житла та прослідував до вітальної кімнати.

Таким чином, ОСОБА_6 у зазначений вище період часу, не маючи права на проникнення до житла колишньої співмешканки з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою останньої, яка ним володіє на праві власності, вчинив усі дії, які вважав за необхідне, для незаконного проникнення у квартиру АДРЕСА_3 , де на той час у вітальній кімнаті спала ОСОБА_7 та її малолітня донька, ОСОБА_10 , 2014 р.н.

Після 09 год. того ж дня на вимогу прибулих за викликом співробітників Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_6 був змушений залишити зазначене чуже житло.

Однак, в подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні тривалі дії, охоплені єдиним умислом, того ж дня о 15 год. 15 хв., діючи умисно, використовуючи в якості знаряддя вчинення проступку щодо незаконного проникнення у житло наявний у нього ключ, відчинив ним вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 , а потім безперешкодно, не маючи дозволу та добровільної згоди від ОСОБА_7 на його перебування у вказаній квартирі, знову незаконно проник в середину чужого житла, де перебував на протязі 15 хв.

Таким чином, ОСОБА_6 28.07.2020 у продовж дня двічі вчинив протиправне порушення недоторканості житла, належного ОСОБА_7 , яке гарантоване їй ст. 30 Конституції України.

Крім цього, ОСОБА_6 28.07.2020 приблизно о 08 год. ранку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в квартирі АДРЕСА_3 , куди він незаконно проник з метою провокації конфлікту щодо колишньої співмешканки буцімто з причини безпідставного їх розлучення у квітні 2020 року, що повинно було стати приводом для подальшого конфлікту, поєднаного з насильством, помітив у вітальній кімнаті сплячими ОСОБА_7 та її малолітню доньку, ОСОБА_11 , 2014 р.н.

Саме в той час у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , оцінивши ситуацію, що склалася, та тією обставиною, що ОСОБА_7 , перебувала в положенні лежачи в ліжку, діючи умисно, проявляючи надмірну агресію, схопив її за кисті обох рук та почав їх викручувати. Надалі ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, умисно наніс один удар долонею правої руки у ділянку голови ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_6 прослідував за ОСОБА_7 до ванної кімнати та схопив її за руку та витяг до коридору, коли остання намагалася викликати поліцію. Та не припиняючи подальше побиття, застосовуючи фізичну силу та фізичну перевагу, схопив правою рукою ОСОБА_7 за волосся та нахиливши її наніс один удар кулаком лівої руки в область ребер, від чого остання впала на підлогу. Намагаючись уникнути подальшого побиття ОСОБА_7 побігла в напрямку вхідних дверей, а ОСОБА_6 продовжуючи проявляти агресію наніс їй два удари правою ногою у область сідниць, потім схопив ОСОБА_7 за волосся та праве передпліччя повернув її обличчям до себе та наніс один удар правою рукою в область грудної клітини справа, а лівою рукою у область правого боку.

Під час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 поруч знаходилася її малолітня дочка ОСОБА_10 .

Лише після цього ОСОБА_6 , вважаючи виконаними до кінця свої протиправні дії, припинив побиття ОСОБА_7 .

В результаті протиправного діяння ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження:

- синці на передній поверхні лівого плеча у верхній та середній третині, у ділянці правого ліктьового суглобу по його задній поверхні, на ліктьовій поверхні правого передпліччя у нижній третині, на передній поверхні грудей у ділянці проекції 2-го правого ребра по середньоключичній лінії, на лівій бічній поверхні грудей, у правій бічній ділянці живота, на задній поверхні лівого стегна у середній третині;

- садна на згинальній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на тильній поверхні лівої кисті у ділянці проекції 2-ї п`ясної кістки.

За ступенем тяжкості синці та садна викликають незначні скороминущі наслідки тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені судово-медичні підсумки підтверджено висновком експерта №09-2792/2020 від 07.09.2020.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України визнав частково, суду показав, що дійсно він раніше співмешкав протягом п`яти років із ОСОБА_7 , у них є спільна донька ОСОБА_12 , однак у квітні 2020р. вони припинили близькі стосунки із потерпілою і стали проживати окремо. На теперішній час він мешкає у смт. Буди разом із своєю матір`ю та неповнолітньою донькою ОСОБА_13 . 27.07.2020р. він перебував на роботі, йому зателефонувала матір та повідомила,що приїздила ОСОБА_7 та безпричинно розбила скло у вікнах. Він вирішив розібратися, зателефонував ОСОБА_7 ,але вона не брала слухавку . Тоді він наступного дня, 28.07.2020р. біля 08 год. приїхав у м.Харків та пішов у квартиру АДРЕСА_5 , де проживають ОСОБА_7 з двома дітьми. Своїм ключем відчинив двері, зайшов у приміщення квартири, потім у вітальню,де спала ОСОБА_7 з малолітньою донькою ОСОБА_14 . Візразу запитався у ОСОБА_7 навіщо вона приїздила до матері і вчинила погром у будинку. Коноз почала відразу його виганяти з квартири. Тоді він схопив її за руки, потім наніс удари в голову, хапав за волосся, наніс декілька ударів по сідницям, тобто спричинив їй легкі тілесні ушкодження, які зазначені в обвинувальному акті. Потім розвернувся та пішов геть. Потерпіла плакала, намагалася викликати поліцію. Після цього він пішов у магазин, купив собі пляшку горілки, вжив її та знов пішов до квартири , за місцем проживання потерпілої ОСОБА_7 . ОСОБА_15 відчинив двері своїм ключем,зайшов до приміщення квартири, потім на кухню,де побив всі меблі та посуд. Більше потерпілій не спричиняв тілесних ушкоджень. Потім приїхали працівники поліції, забрали у нього ключ і він пішов додому. Не заперечує, що він ніякого відношення до квартири, належної потерпілій немає,бо не є її ані співвласником, ані не зареєстрований у ній. Однак після припинення близьких стосунків із потерпілою він не повернув їй ключ від квартири, казав,що втратив його, тому вважає,що ніякого незаконного проникнення до житла ним вчинено не було ,заперечуючи факт вчинення ним кримінального проступку за ч.1 ст.162 КК України. Свою провину за ч.1 ст.125 КК України визнає повністю.

Окрім часткового визнання своєї вини обвинуваченим, його винність у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю доведена дослідженими безпосередньо у судовому засіданні доказами у їх сукупності,а саме:

-показами в суді потерпілої ОСОБА_7 , згідно яких ОСОБА_6 є її колишнім співмешканцем, з яким вони проживали на протязі 5 років у належній їй квартирі АДРЕСА_3 . Мають спільну доньку ОСОБА_16 . Наприкінці березня 2020р. вони припинили близькі стосунки та з квітня 2020 р. почали мешкати окремо. Під час спільного проживання з ОСОБА_6 вони постійно сварилися, він зловживав алкоголем, неодноразово її бив. Після того, як вони припинили стосунки, вона замок у квартирі не змінила, ключ від вхідних дверей був у ОСОБА_6 . На її вимогу повернути цей ключ, останній казав,що його втратив. Напередодні подій вона не їздила у село та не била вікна у матері обвинуваченого. 28.07.2020 р. близько 8 год., коли вони з малолітньою донькою спали, до квартири зайшов ОСОБА_17 , відчинивши вхідні двері своїм ключем. Потім він зайшов до вітальної кімнати і, розбудивши її, наніс один удар долонею у обличчя. Вона хотіла викликати поліцію,але він вихватив телефон, наполягав на з`ясуванні стосунків. Дитина проснулася та почала плакати. Однак ОСОБА_17 почав наносити їй удари руками та ногами у голову, по тулубу, по сідницям. Вона вискочила на кухню та викликала поліцію. Приїздили патрульні поліцейські, виводили його із квартири, але коли вони уїхали, ОСОБА_17 знов повернувся. Так відбувалося 4 рази, коли він повертався, відчиняючи своїм ключем вхідні двері квартири. В подальшому побив меблі та посуд на кухні. Був у нетверезому стані та поводив себе агресивно. Цивільний позов не заявляє, просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду;

- показами в суді свідка ОСОБА_18 , згідно яких він працює поліцейським в УПП Харківської області. Влітку 2020 року,точну дату не пам`ятає, він заступив на добове чергування разом із напарником ОСОБА_19 . Вранці отримали виклик на планшет,що жінка потребує допомоги. Приїздили на місце по АДРЕСА_6 ,однак не установили особу потерпілої, поїхали геть. Потім через 30-40 хвилин,знов виклик на цю ж адресу. Поїхав інший екіпаж патрульних. Було зазначено, що у квартирі на АДРЕСА_7 вчиняється домашнє насильство. Вони теж із напарником прибули на місце події. Зайшли в приміщення квартири,з`ясували,що відбувся конфлікт між колишніми співмешканцями, зі слів жінки їй були спричинені тілесні ушкодження. ОСОБА_6 не мав ніякого відношення до цієї квартири, був нетверезий, тому вони його вивели з квартири, роз`яснили , що не можна заходити в приміщення без згоди власника та поїхали далі. Через деякий час останній знов повернувся до квартири. Тоді знов надійшов виклик на «102». Так відбувалося декілька разів. Вони вилучили у ОСОБА_17 ключ від дверей. Останній раз, коли ОСОБА_17 побив меблі та посуд на кухні потерпілої, зайшовши у приміщення квартири без ключа, вони його затримали та викликали СОГ;

- даними заяви потерпілої ОСОБА_7 від 28.07.2020р. до Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а.с.13 к/п);

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення потерпілої ОСОБА_7 від 20.11 2020р. про незаконне проникнення до її житла гр.. ОСОБА_6 (а.с.31-33 к/п);

- даними копії рішення виконавчого комітету Жовтневої райради м.Харкова №90-8 від 05.11.2002р.( а.с.36 к/п) та копією свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.01.2005р. (а.с.37к/п), згідно яких ОСОБА_7 є співвласницею квартири АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , на неї відкритий особовий рахунок на займану жилу площу;

- даними протоколу огляду приміщення від 28.07.2020р.та фото таблиці до нього (а.с.41-47 к/п), згідно якого слідчим у присутності понятих 28.07.2020р. об 19 год. була оглянута квартира АДРЕСА_3 , зафіксована обстановка в ній,вбачаються сліди розбитих меблів та посуду на кухні. Замок вхідних дверей без видимих ознак пошкоджень;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07.09.2020р. та фото таблиці до нього за участю потерпілої ОСОБА_7 , згідно якого остання у присутності слідчого, понятих, спеціаліста ХОБСМЕ розказала та показала про обставини вчиненого відносно неї кримінального правопорушення, розкрила механізм спричинення їй тілесних ушкоджень(а.с.58-62 к/п);

- даними висновку судово-медичної експертизи №09-2792/20 від 07.09.2020р. (а.с.64-65 к/п),згідно якого у ОСОБА_7 були встановлені наступні ушкодження:

-синці на передній поверхні лівого плеча у верхній та середній третині, у ділянці правого ліктьового суглобу по його задній поверхні, на ліктьовій поверхні правого передпліччя у нижній третині, на передній поверхні грудей у ділянці проекції 2-го правого ребра по середньоключичній лінії, на лівій бічній поверхні грудей, у правій бічній ділянці живота, на задній поверхні лівого стегна у середній третині;

- садна на згинальній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на тильній поверхні лівої кисті у ділянці проекції 2-ї п`ясної кістки.

За ступенем тяжкості синці та садна викликають незначні скороминущі наслідки тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень. Показання, надані ОСОБА_7 та викладені в протоколі проведення слідчого експерименту від 07.09.2020р. в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення та способу спричинення встановлених у неї тілесних ушкоджень;

Оцінюючи вказані вище показання обвинуваченого, потерпілої ,свідка на предмет їх достовірності, суд виходить з наступного.
Показання потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_18 повністю узгоджуються між собою та мають взаємодоповнюючий логічний послідовний характер, крім того - підтверджуються іншими доказами, які наведені вище (дані проколів слідчих дій, висновком експерта).
За таких обставин, суд визнає показання вищевказаних потерпілої, свідка, дані, які містять протоколи слідчих дій, висновок експертизи, належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить спрямованість умислу обвинуваченого на вчинення кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст.162 КК України та ч.1 ст.125 КК України.
При кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 162 КК України суд враховує таке.

Недоторканість житла особи є принципом, визнаним світовою спільнотою.

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла… Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання відбувається згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Виходячи з цих міжнародно-правових актів, Україна закріпила принцип недоторканості житла і поваги до особистого і сімейного життя людини у національному законодавстві, розширивши цей принцип вимогою щодо недоторканості й іншого володіння особи.

Відповідно до статті 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Ці конституційні норми, що охороняють права і свободи людини, знайшли закріплення в Кримінальному процесуальному кодексі України як засади кримінального судочинства (статті 7, 13 КПК), за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, частиною першою статті 233 КПК передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Також статтею 162 КК встановлена кримінальна відповідальність за незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканість житла громадян.

Отже, в Конституції та інших законах України не передбачено право будь-кого і будь-коли проникати в житло чи інше володіння особи з будь-якою метою, окрім невідкладних випадків, зазначених у частині другій статті 30 Конституції України.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення у житло (інше володіння), здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку, розуміється входження чи інше фізичне порушення меж житла або іншого володіння особи, що вчиняється безпосередньо або опосередковано, відкрито або таємно чи шляхом обману та здійснюється за відсутності законної підстави або без попередньої згоди володільця (володільців).

Слід зазначити, що недоторканість житла та іншого володіння особи, яке включає в себе й недоторканість приватного та сімейного життя, передбачає більш широкі права особи і у кримінальному процесуальному аспекті більш широке поняття житла та іншого володіння особи, ніж це визначено в цивільному і житловому праві.

Так, згідно з частиною другою статті 233 КПК, під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом.

З суб`єктивної сторони дане кримінальне правопорушення характеризується лише прямим умислом. Винний усвідомлює, що порушує недоторканність житла громадян шляхом вчинення вказаних вище дій, і бажає їх вчинити.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі, що під проникненням у житло, інше приміщення, чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів).

Доводи обвинуваченого про те, що він не скоював кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки він незаконно не проникав до чужого житла, а мав ключі від вхідної двері квартири потерпілої є безпідставними та спростовуються показаннями самої потерпілої, а також свідка ОСОБА_18 , які підтвердили відсутність згоди власника на входження до квартири ОСОБА_7 .

За таких обставин, суд не сумнівається в тому, що обвинувачений проник до житла потерпілої всупереч волі останньої, що свідчить про наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази ,суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доказана повністю. Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України- умисне легке тілесне ушкодження та за ч.1 ст.162 КК України - незаконне проникнення до житла особи.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; вдівець, має на утриманні неповнолітню дитину; офіційно працює; не є особою з інвалідністю; раніше не судимий в силу ст.89 КК України; має постійне місце проживання та реєстрації.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 ч.1 КК України, суд вважає часткове визнання обвинуваченим своєї вини.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до вимог, передбачених в п.13 ч.1 ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння .

При обранні міри покарання обвинуваченомуОСОБА_6 суд виходить з положень ст.ст.50, 65 КК України та враховує те, що ним скоєно два кримінальні проступки, дані про його особу, наведені вище, ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, відношення обвинуваченого до скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, і вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання: за ч.1 ст.125 КК України у вигляді громадських робіт, за ч.1 ст.162 КК України у вигляді обмеження волі , остаточно визначивши покарання із застосуванням ст.70 КК України у вигляді обмеження волі, із застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків,передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Керуючись ст.ст.370,374,377 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України у вигляді 200 годин громадських робіт;

-за ч.1 ст.162 КК України у вигляді двох років обмеження волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді 2 (двох ) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1