Номер провадження: 11-кп/813/512/21
Номер справи місцевого суду: 521/7384/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000830 від 11.12.2018 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 відносно:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Котловина Ренійського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 30.05.2011 Ренійським районним судом Одеської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнений від назначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік і 6 місяців;
- 25.06.2012 Ренійським районним судом Одеської області за ст.185 ч.1 КК України до 1 року і 6 місяців позбавлення волі, з застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 3 років і 3 місяців, відповідно до ст.75, 104 КК України, звільнений від покарання з випробувальним строком на 1 рік і 9 місяців;
- 29.01.2018 Приморським районним судом м. Одеси за ст.185 ч.2, 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 30.04.2018 у зв`язку з відбуттям строку покарання,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортним засобом.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною йому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 та покладенням обов`язку, передбаченого ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду.

Позовні вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди задоволені у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 суму в розмірі 26 928 грн. у якості компенсації за заподіяну матеріальну шкоду.

Позовні вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 суму в розмірі 70000 грн. у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що 06.12.2018 о 17 год. він, керуючи технічно справним автомобілем «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись біля будинку № 2 по вул. Марата в м. Одесі, із сторони вул. Дальницьке шосе в напрямку с. Авангард Овідіопольського району Одеської області, по правій смузі руху, при фактичній організації двостороннього руху, та наявності по одній смузі для руху в кожному напрямку, порушив пункти 2.3 «б», 12.3, 16.2 «Правил дорожнього руху України, а саме був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, виконуючи лівий поворот, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_11 , яка переходила проїжджу частину вул. Марата, а при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_11 , яка переходила проїжджу частину вул. Марата зліва направо, за ходом руху автомобіля «Opel Vectra», об`єктивно маючи технічну можливість уникнути наїзду, шляхом екстреного гальмування, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка отримала тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку середнього ступеня з лінійним переломом правої скроневої кістки з розповсюдженням лінії перелому на правий скронево-тім`яний шов, що ускладнилось накопиченням крові під павутинною оболонкою та гострим двобічним середнім отитом; синця голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, яки їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи, просив вирок суду 1-ої інстанції змінити з наступних підстав:
- при призначенні покарання ОСОБА_10 суд 1-ої інстанції не врахував молодий вік обвинуваченого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також те, що прокурор в судовому засіданні просив суд звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням;
- суд 1-ої інстанції не врахував те, що ОСОБА_10 вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено.
Вважаючи, що строк покарання, який призначено ОСОБА_10 не відповідає особі обвинуваченого, захисник просить вирок змінити, призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 не з`явився, причини неявки апеляційному суду не повідомив. Разом з тим, оскільки в апеляційній скарзі сторони захисту не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисникаОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги сторони захисту, прокурора, який просив залишити вирок без змін, натомість, апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, доведена дослідженими судом 1-ої інстанції доказами, аналіз та правова оцінка яким наведена у вироку (а.п. 206-211) і ніким не заперечується.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом 1-ої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжке тілесне ушкодження..

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на показання ОСОБА_10 , який визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, а також на показання потерпілої та досліджені під час судового розгляду докази.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом 1-ої інстанції молодого віку обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також те, що ОСОБА_10 вину у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено,колегія суддів вважає безпідставними.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд 1-ої інстанції зазначив у вироку, що враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, характеризується негативно, шкоду не відшкодував, жодних дій направлених на відшкодування затрат на лікування потерпілій не здійснив.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно з положеннями ст. 66 КК України, - суд визнав щире каяття у вчиненому злочині.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до положень ст.67 КК України судом не встановлено.

Натомість, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку суду видно, що обвинувачений не відшкодував завдану злочином шкоду, тому формальне проголошення «каяття» є недостатнім для висновку про його розкаяння у вчиненому, оскільки воно має бути дієвим.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги те, що з моменту ДТП до прийняття рішення по справі судом апеляційної інстанції пройшло більше двох років та жодних реальних дій, спрямованих на відшкодування завданої шкоди ним вчинено не було.

Відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», «…Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду».

Окрім того, апеляційний суд, вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про можливість призначення ОСОБА_10 мінімального строку покарання, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, його наслідки у виді отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень та втрати працездатності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції, наведений у вироку, щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, відповідає фактичним обставинам справи, тому обвинуваченому правильно призначене покарання, яке належить відбувати реально в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для його пом`якшення, не знаходить.

Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ої інстанції не врахував позицію прокурора, який в судовому засіданні просив суд звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з огляду на те, що виступ прокурора в дебатах та його позиція при підтриманні обвинувачення не є вирішальною при призначенні покарання, оскільки відповідно до ст. 376 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує наступні дані про особу обвинуваченого, який раніше був неодноразово судимий за вчинення корисних умисних злочинів, за вчинення яких відбував покарання реально та через незначних проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, без отримання відповідного свідоцтва на право керування транспортними засобами та документів на право експлуатації ним автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 керував вказаним автомобілем, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи відсутність в нього спеціальних знань та навиків експлуатації транспортних засобів, не міг не передбачати можливість створення ним небезпеки для інших учасників дорожнього руху, проте легковажно розраховував на відвернення цієї небезпеки, чим проявив злочинну самовпевненість, на підставі чого покарання призначено з урахуванням всіх обставин провадження та особи обвинуваченого.

В частині часткового задоволення цивільного позову, вирок суду 1-ої інстанції не оскаржується.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для застосування до ОСОБА_10 ст. 75 КК України, є безпідставними.
Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині визначення кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання, є законним і справедливим, а покарання правильно призначено за правилами ст. 65 КК України, тому підстав для задоволення апеляційного скарги та зміни вироку суду першої інстанції в цій частині, - немає.
Керуючись ст.ст. 24, 124, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 21.07.2020, яким ОСОБА_10 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4