Справа№672/306/21
Провадження №1-кп/672/31/21
УХВАЛА
21 травня 2021 року м. Городок
ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч.4 ст.296 КК України,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.296 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В судовому засіданні 21.05.2021 року прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб.
В обґрунтування своєї позиції прокурор вказує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного злочину групою осіб, із застосуванням вогнепальної зброї, за який законом передбачено покарання у вигляді семи років позбавлення волі, обвинувачений може переховуватись від суду, а також може вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також вказує, що обвинувачений перебував у розшуку з 02.12.2020 року по 08.12.2020 року.
Додатково прокурор вказує, що інший, більш м`який запобіжний захід не може забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Представник потерпілих ОСОБА_13 клопотання прокурора підтримав та просить його задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора заперечили у повному обсязі з підстав його невідповідності вимога КПК України, відсутності будь-якої належної мотивації щодо ризиків, які б давали підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, визначені ч.1 ст.177 КПК України.
Вирішуючи дане клопотання по суті, суд виходить із такого.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт (ст.181 КПК України ).
Запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч.1,2 ст.31 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
У відповідності до п.п.4,5,6 ч.1, п.1 ч.3 ст.184 КПК України, Клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу… повинно містити: посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
До клопотання додаються: копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе: наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч1,2 ст. 194 КПК України).
Так, у відповідності до п.3,4 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, справа № 1-28/2017 визначено, що "обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.
Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема під час підготовчого судового засідання, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.
Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).
Отже, положення КПК України не допускають застосування запобіжного заходу на підставі суто формального клопотання прокурора і, відповідно, такого ж судового рішення, що буде порушувати принцип верховенства права.
Однак, в даному випадку, прокурором подане суду суто формальне клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, за відсутності будь-яких додатків до нього, а отже і доказів, які б могли підтверджувати наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України.
За таких обставин, суд практично позбавлений можливості визначити і оцінити наявність чи відсутність також і більшості обставин, визначених ст.178 КПК України, оскільки відсутні будь-які відомості про них.
Так, наприклад, суд при розгляді клопотання та вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше (п. 9 ч. 1 ст. 178 КПК). Тому у клопотанні про застосування запобіжного заходу слідчий, прокурор, крім підстав, зазначених у ст. 177 КПК, зобов`язаний надати інформацію про застосування до підозрюваного, обвинуваченого інших запобіжних заходів як у цьому кримінальному провадженні, так і в інших кримінальних провадженнях (за наявності відомостей про їх застосування). Однак цього прокурором також зроблено не було.
В судовому засіданні прокурор також не зміг навести жодних аргументів на підтримку свого клопотання, пославшись виключно на своє суб`єктивне бачення ризиків.
На момент розгляду даного клопотання у суду, крім обвинувального акту, відсутні будь-які матеріали, зокрема і матеріали досудового розслідування з приводу раніше обраних запобіжних заходів, що не дозволяє оцінити жодні аргументи, які наводяться прокурором на підтримку поданого клопотання.
Поруч з цим судом враховується, що обвинувачений, починаючи з 28.03.2021 року не має жодних обмежень у пересуванні, оскільки попередньо обраний відносно нього запобіжний захід припинив свою дію. Однак останній сумлінно виконує свої обов`язки щодо явки до суду, жодним чином не перешкоджає здійсненню правосуддя, не впливав на свідків чи потерпілих, не притягувався до відповідальності жодного виду тощо…
Не бере суд до уваги і аргументи прокурора з приводу перебування обвинуваченого у розшуку з 02.12.2020 року по 08.12.2020 року.
Так, обвинуваченому ставиться у вину вчинення злочину 29.11.2020 року близько 20.30 год.
Як вбачається із пояснень прокурора та захисників, 30.11.2020 року за місцем проживання обвинуваченого було проведено обшук за відсутності самого обвинуваченого, однак за участю захисника та дружини обвинуваченого.
Жодних повісток чи викликів до слідчого обвинуваченому не вручалось, однак 02.12.2021 року його було оголошено в розшук.
Захисник пояснив, що обвинувачений, будучи фізичною особою-підприємцем перебував у м. Києві у справах, до слідчого не викликався, а тому стверджувати про його переховування від слідства немає підстав.
Прокурор ці обставини спростувати не зміг, будь-яких письмових доказів на підтвердження чи спростування таких відомостей не надав.
За таких обставин суд позбавлений можливості прийняти будь-яке мотивоване та об`єктивне судове рішення, крім як рішення про відмову у задоволенні такого клопотання.
Керуючись ст.ст.331, 372 КПК України, суд,
У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: