Справа №522/8270/19
Провадження №1-кп/522/72/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)
12 серпня 2021 року Місто Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2
під час судового розгляду у кримінальному провадженні №0002762 року від 29.09.2018 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великоплоське, Великомихайлівського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, безробітного, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Майорське, Франзівського району, Одеської області, громадянина України, молдованин, з неповною середньою освітою, одружений, безробітного, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Вели Михайлівка, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одружений, безробітного, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6
захисника- - ОСОБА_7
обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3

УСТАНОВИВ:
Приморським районним судом м.Одеси здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

Строк тримання під вартою обвинувачених спливає.

Згідно ч.3 ст.331 КК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Розглядаючи в порядку, передбаченому ч.3 ст.331 КПК України, питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених до спливу продовженого строку, судом встановлено наступне.
Під час судового засідання прокурор просив змінити стосовно обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що на теперішній час суттєво зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу.
Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченим з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на недоведеність обвинувачення, відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПКУ та посилався на порушення ч.3 ст.5 Конвенціїї про захист прав людини і основоположних свобод, а саме надмірної тривалості тримання обвинувачених під вартою.
Обвинувачені в судовому засіданні підтримали думку захисника.
Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, приходить до висновку про необхідність зміни обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання, посилаючись на наступне.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, пов`язаного із застосуванням фізичного насильства відносно потерпілих, який карається виключно покаранням у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
ОСОБА_5 не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні дітей, що свідчить про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років із конфіскацією майна та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.
ОСОБА_3 не одружений, офіційно не працевлаштований, дітей на утримані не має, що свідчить на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме у двох епізодах тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна. Вказані обставини свідчать про існування ризику можливості вчинення обвинуваченим дій, направлених на переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому тяжкі злочини..
ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, обвинувачується у вчиненні двох епізодів тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років із конфіскацією мана та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Наявність у ОСОБА_4 семи неповнолітніх дітей не зменшує встановлені судом ризики.
Станом на 12.08.2021 по справі досліджені всі докази, допитані потерпілі, утім судовий розгляд не закінчено, оскільки необхідно дослідити усі матеріали кримінального провадження та перевірити показання потерпілих на предмет їх достовірності. Обвинувачені перебувають під вартою у ДУ « Одеський слідчий ізолятор» два роки і три місяці. У зв`язку з необхідністю додаткового дослідження доказів порушуються розумні строки судового розгляду, передбачені ст.28 КПК України, а також ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише у тих випадках, коли прокурор у судовому засіданні зможе довести що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до п.9 листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків.

Крім цього, вищезазначений лист ВССУ посилається на правову позицію ЄСПЛ в рішенні у справі « Харченко проти України». Відповідно до п.71 якого практика тримання обвинувачених під вартою виключно на підставі того, що обвинувальний висновок подано до суду першої інстанції, є порушенням пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та є несумісною з принципом юридичної визначеності та принципом захисту від свавілля, принципу верховенства права. Що відображено у рішенні ЄСПЛ у справі «Єлоєв проти України» ( 974_433) ( Yeloyev v. Ukraine), №17283/02, п.50, від 06 листопада 2008 року).
Також практика ЄСПЛ встановлює, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення обвинуваченим тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, але при цьому, Суд неодноразово зазначив, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою ( рішення у справі « Єчус проти Литви» ).
У своїх рішеннях ЄСПЛ також звертає увагу на те, що тяжкість злочину, вчиненого обвинуваченим та ризик його ухилення від слідства чи суду залишається єдиними підставами для відмови суду у задоволенні клопотань про звільнення. Проте згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зі спливом певного часу саме тільке існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому прокурор у своєму клопотанні має навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою, які мають бути чітко сформульовані ( рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі « І.А. проти Франції)
Обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, нових ризиків, передбачено ст. 177 КПКУ, не встановлено.

На цей час не встановлено виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права обвинувачених на свободу, та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Керуючись Гл.18, ст.ст.1-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у продовженні строку тримання під вартою обвинувачених під вартою.
Клопотання сторони захисту задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Звільнити обвинуваченого зі під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:
1) прибувати за кожною вимогою до суду;
2)утримуватись від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Звільнити обвинуваченого зі під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:
1)прибувати за кожною вимогою до суду;
2)утримуватись від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Звільнити обвинуваченого зі під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:
1)прибувати за кожною вимогою до суду;
2)утримуватись від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні;
3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя:

12.08.2021