Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5253/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001308 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16 листопада 2020 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, інваліда 2 групи, проживаючого: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого, засуджено

- за ч.2 ст. 286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.
Початок строку відбуття покарання визначено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 250000,00 гривень заподіяної моральної шкоди. В решті частини позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_8 в прибуток держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 3559,32 гривень.
Автомобіль «Renault Master» н.з. НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом після набрання вироком законної сили повернуто ОСОБА_11 .
Скасовано арешт на автомобіль «Mercedes-Bens» н.з. НОМЕР_2 та повернуто його ОСОБА_12 .
встановила:

Як встановив суд 13.03.2017 року близько 21 год. 54 хв. ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Master» номерний знак НОМЕР_3 , рухався поблизу будинку №70 по вул. Київське шосе в м. Житомирі, зі сторони пров. Поліського, в напрямку вул. Коростишівської, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, в порушення вимог п.п.1.10, 10.1, 11.4 вказаних вище Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, в результаті чого виїхав на смуги зустрічного руху та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Mercedes-Benz» номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в зустрічному напрямку.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes-Benz» номерний знак НОМЕР_4 ОСОБА_14 , отримав тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій скуловій ділянці та на лівій щоці, на задній поверхні лівого вуха, що переходить на завушну ділянку, полосовидне садно від мочки лівого вуха до лівої підщелепної ділянки, множині дрібні садна на лівій боковій поверхні шиї до ділянки нижньої щелепи зліва, садно на лівому передпліччі, обширні зяючі рани на передній поверхні лівого плечового суглобу від лівої пахвової ямки до надлопаткової ділянки, на передньо-внутрішній поверхні лівого ліктя, на задній поверхні лівого передпліччя від зап`ястя верх в напрямку до ліктя, множинні поверхневі рани та садна на всьому протязі лівого плеча, передпліччя та кисті по зовнішній поверхні, уламкові переломи суглобової поверхні лівої лопатки, верхньої частини лівої плечової кістки та її голівки, розміжчення м`яких тканин лівого плеча на всьому протязі з повним розривом плечової артерії та плечової вени, уламково-оскольчаті переломи кісток лівого передпліччя у верхній частині з розміжченням м`яких тканин, які входять в комплекс поєднаної тупої травми голови, шиї, лівої половини тулуба та лівої руки, супроводжувалися гострою крововтратою, та мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті.
Необережні дії, які виразилися в порушенні водієм ОСОБА_8 , вимог пунктів 1.10, 10.1., 11.4. Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки й виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_14 .

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначає, що покарання призначене йому за вироком суду за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, сума, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди є занадто велика і має бути зменшена.

Вказує, що суд першої інстанції недостатньо врахував всі обставини справи і дані про особу обвинуваченого, а саме те, що на час ДТП йому було 24 роки, раніше він не судимий, характеризуюся позитивно. Після ДТП, більше 2 років, фактично був прикований до ліжка, наразі лише почав самостійно пересуватися, отримує пенсію по інвалідності (2000 грн.), житла чи іншого майна і майнових прав не має, проживає разом з мамою і тому реально був позбавлений можливості надати кошти на відшкодування моральної шкоди потерпілій. До отримання травм, здійснював догляд за особою, яка досягла 80 річного віку, отримував соціальну допомогу.

Суд першої інстанції недостатньо врахував те, що кримінальне правопорушення вчинене з необережності, він був у тверезому стані, місця ДТП не залишав, допомагав в наданні потерпілому першої допомоги.

Розмір моральної шкоди не підтверджений доказами і належно не обґрунтований. В той же час, моральна шкода дійсно спричинена.

Зазначає, що визнав свою вину повністю, щиро покаявся. Попросив пробачення у потерпілої.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано дії водія транспортного засобу «Мерседес Бенц», в якому знаходився потерпілий ОСОБА_14 , оскільки як він вважає, рухаючись в межах населеного пункту, водій цього транспортного засобу значно перевищив дозволену швидкість, що на його думку також знаходиться в причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Просить вирок суду відносно нього змінити, пом`якшити йому призначене покарання, застосувати положення ст.69 КК України, призначити йому покарання без позбавленням права керувати транспортними засобами, на підставі ст.75,76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням. Зменшити визначену судом першої інстанції суму, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_10 як відшкодування завданої моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які змінили вимоги апеляційної скарги та зазначили, що вирок в частині цивільного позову вони не оскаржують та погоджуються з висновками суду в частині визначення розміру моральної шкоди, в іншій частині апеляційну скаргу підтримали, заперечення прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 , в частині доводів апеляційної скарги щодо міри покарання, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З кримінального провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Доводи апеляційної скарги обвинувачуваного про те, що суд першої інстанції під час постановлення вироку не врахував стан його здоров`я, а зокрема те, що він тривалий час перебував на лікуванні та отримав ІІ групу інвалідності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при призначенні покарання, судом було враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має молодий вік, за місцем проживання характеризується позитивно, тривалий час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з приводу отриманих травм, що стало підставою для встановлення 2-ї групи інвалідності.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим доводи ОСОБА_8 про те, що суд не врахував, як пом`якшуючі обставини щире каяття та визнання вини.

Щире каяття, характеризується ставленням винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання

ОСОБА_15 передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, у матеріалах кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачуваний намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатись від пережитого, компенсував їй перенесені страждання, чи полегшив душевний біль. Крім того, ОСОБА_8 приніс потерпілій вибачення тільки в суді, на час розгляду апеляційної скарги, в матеріалах справи відсутні дані про те, що він намагався відшкодувати потерпілій моральну та матеріальну шкоду.

Колегія суддів зважає і на те, що ОСОБА_8 отримав травми 27.07.2018 р. внаслідок іншої ДТП, через рік і чотири місяці після вчинення кримінального правопорушення, однак і до погіршення стану свого здоров`я упродовж тривалого цього часу жодних дій для того щоб применшити наслідки вчиненого не вживав, перед потерпілою не вибачився.

Не може бути підставою для призначення більш м`якшого покарання, як вважає обвинувачений, не вжиття заходів для уникнення ДТП водієм ОСОБА_13 та порушення ним швидкості руху, оскільки такі обставини спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, зокрема за висновками експертиз №3/241, 3/240, 3/440 ОСОБА_8 керуючи технічно справним транспортним засобом виїхав на смугу зустрічного руху, що і стало безпосередньою причиною ДТП. Водій ОСОБА_13 , з моменту виникнення небезпеки, своїми односторонніми діями, не мав технічної можливості уникнути зіткнення.

Згідно ст. 69 КК України для призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті вимагається наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Такі обставини в суді не встановлені та з матеріалів кримінального провадження не вбачаються, а тому підстав для застосування вимог ст.69 КК України на думку колегії суддів не має.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчиненого злочину, його наслідків, а саме того, що необережні дії ОСОБА_8 призвели до загибелі людини, відсутності обтяжуючих обставин суд призначив покарання в межах санкції статті за якою він визнається винним, ближче до мінімальної межі, а саме у виді чотирьох позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.

З врахуванням цих обставин, колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, як про це просив обвинувачуваний та його захисник.

Отже, призначене судом ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, в межах санкції відповідної частини статті КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для зміни вироку суду в частині призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи цивільний позов потерпілої, а зокрема визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд в повній мірі врахував характер правопорушення, яке є необережним, глибину душевних страждань, які зазнала потерпіла внаслідок смерті чоловіка, ступінь вини обвинуваченого та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 16 листопада 2020 року щодо нього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: