КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2484/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
17 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами ФОП ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
власника майна - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
третьої особи ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Накладено арешт на майно, із забороною його відчужувати, знищувати, перетворювати, як добросовісним набувачам, так іншим третім особам, що заявлять право вимоги на нього, а також вчиняти будь які нотаріальні, реєстраційні та виконавчі дії щодо цього майна з боку уповноважених на це службових та інших посадових осіб (державних та приватних нотаріусів, реєстраторів, виконавців), а саме на:
- 1/2 майнового комплексу -за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа 1.564,80 кв.м.);
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0027;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0028;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0029;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0030;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0031;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0032;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0033;
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 79,70 кв.м. (3 кімнати);
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 304,5 кв. м. (6 кімнат);
- 1/3 частину нежитлових приміщень № № 8, 9, 10, 11, 12, 13, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 528,7 кв.м.;
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 330,4 кв.м. (4 кімнати);
- 1/3 земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер 8 000 000 000:79:061:0038;
- 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 837,8 кв.м. та 1/2 частини земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер 8 000 000 000:82:089:0003, загальною площею 0,0649 га.;
На обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, не мотивованою, ґрунтується виключно на припущеннях, порушує принцип юридичної визначеності так як суперечить фактичним обставинам встановлених у численних судових рішеннях. Апелянт вважає, що ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, порушує презумпцію невинуватості, перешкоджає виконанню судових рішень про задоволення вимог кредитора ФОП ОСОБА_6 , що завдає шкоди правам та інтересам ФОП ОСОБА_6 .
Апелянт звертає увагу суду на те, що накладений арешт даною ухвалою перешкоджає подальшому провадженню у справі №370/1226/15, оскільки унеможливлює примусове виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 24.11.2017р. №370/1226/15, що суперечить рішенню Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 р. згідно з яким, одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь - яким рішенням суду.
Зумовлена діями слідчого судді неможливість отримати присуджені на його користь грошові кошти є втручанням у його право на мирне володіння майном відповідно до змісту ст. 1 Протоколу.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що станом на постановлення оскаржуваної ухвали від 19.03.2021р. вже не існувало суб`єкта подання клопотання про арешт майна, а саме Білоцерківського відділу поліції, оскільки відповідно до Наказу Національної поліції України від 08.12.2020р. №955 внесено зміни до територіальних органів поліції та утворено Білоцерківське районне управління поліції ГУНП в Київській області та не існувало і Білоцерківської місцевої прокуратури, оскільки згідно Наказу Офісу Генерального прокурора від 17.02.2021 № 39 та додатку до Наказу було ліквідовано Білоцерківську місцеву прокуратуру та розпочато роботу Білоцерківської окружної прокуратури.
Також апелянт зазначає, що слідчий суддя в порушення вимог ч. 4 ст. 95 КПК України обґрунтовує рішення показами з протоколів допитів свідків наданих слідчому. Слідчий суддя безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків без будь-яких обґрунтувань, відмовився приєднувати та досліджувати додані ФОП ОСОБА_6 пояснення, докази на спростування фактичних даних, які подавалися слідчим та прокурором на обґрунтування клопотання про арешт майна.
Слідчий суддя посилається на постанови про виділення та об`єднання кримінальних проваджень. В той же час до клопотання такі додатки не додавалися, а тому слідчий суддя не міг їх врахувати. Слідчий суддя сприйняв в якості доказів висновки почеркознавчих експертиз та постанови про їх призначення, що взяті з матеріалів іншого кримінального провадження поза межами якого розглядається клопотання про арешт майна.
Крім того апелянт вказує, що слідчий суддя не звернув увагу на те, що слідчий обґрунтувала своє клопотання неправдивими відомостями, що унеможливлює задоволення такого клопотання. Ні у клопотанні, ні в ухвалі не доведено та не обґрунтовано такої мети арешту майна, як збереження речових доказів. В мотивувальній частині ухвали слідчим суддею не зазначено жодних встановлених під час розгляду клопотання обставин із посиланням на будь-які досліджені докази, а також не наведено мотивів, з яких він виходив при постановленні ухвали, як того вимагає стаття 372 КПК України.
Слідчий суддя не взяте до уваги, що слідча ОСОБА_10 не надала достатніх і належних доказів, що спірне майно може вважатися речовими доказами, та може бути набуте кримінальним шляхом, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття обґрунтованого рішення про арешт майна.
Апелянт вважає, що слідчий суддя неповною мірою дотримався вимог статей 94, 132, 170, 173 КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки ухвала містить лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад дослівного змісту частини першої статті 98 КПК України без обґрунтування, за яким із критеріїв цієї норми спірне арештоване майно визнано речовими доказами.
Слідчим суддею не враховано, що орган досудового розслідування у розумінні вимог статті 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема щодо необхідності збереження речового доказу. Не враховано, що постановою Білоцерківського ВП від 12.11.2019 р. спірне майно було передано на зберігання потерпілому ОСОБА_11 , що не передбачено КПК.
Слідчим суддею не визначено конкретних підстав та мети арешту майна, оскільки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ТОВ ПЛАТО ПЛЮС та ТОВ ТД Камілла не входять за своїм процесуальним статусом до кола осіб, майно яких може бути арештоване у даному випадку. ТОВ «ПЛАТО ПЛЮС» та ТОВ ТД Камілла не є юридичними особами, стосовно яких здійснюється досудове розслідування, цивільний позов до товариства не пред`явлено, що виключає можливість накладення арешту на майно товариства з підстав визначених ст. 170 КПК, а тому відсутні обставини, які б виправдовували накладення арешту на майно та корпоративні права.
Заслухавши доповідь судді, доводи апелянта ОСОБА_6 , який підтримав клопотання про поновлення строку та апеляційну скаргу і просив її задовольнити, думку прокурора та представників власників майна, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та просили про залишення її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку для апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно до вимог ст. ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Враховуючи зазначене та дослідивши доводи на обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.03.2021 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Вирішуючи питання про прийнятність поданої апеляційної, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, положення кримінального процесуального закону, правові позиції Верховного Суду щодо права особи, права та законні інтереси якої обмежено під час досудового розслідування, у тому числі на оскарження судового рішення.
Зокрема, відповідно до вимог ч. 1 ст. 393 КПК України, апеляційну скаргу мають право подати, в тому числі інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України, визначено, що іншою особою, прав чи законних інтересів якої обмежуються під час досудового розслідування, - особа, стосовно якої (в тому числі щодо її майна)здійснюється процесуальні дії, визначені цим Кодексом.
Вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року зачіпаються права та інтереси ФОП ОСОБА_6 , оскільки слідчим суддею накладено арешт на нерухоме майно, за рахунок якого повинно здійснюватися виконання рішень суддів, які набрали законної сили щодо стягнення на його користь коштів, а відтак він є особою, яка має право на апеляційне оскарження даної ухвали слідчого судді.
Рішенням зборів учасників ТОВ «ТД «Камілла», оформленого протоколом № 02-12/2014 від 17.12.2014 року, зафіксовано вихід ОСОБА_13 з числа учасників товариства та перерозподіл часток у статутному фонді.
З урахуванням немайнового права учасника ОСОБА_13 на вихід з числа учасників господарського товариства та перерозподілом корпоративних прав, укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав як частки учасника у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року.
Для належного нотаріального оформлення зазначеного договору, ОСОБА_13 було надано «Свідоцтво» видане ТОВ «ТД «Камілла», яке наче б то підтверджувало його вклад у повному обсязі до моменту переходу права власності на корпоративні права господарського товариства, яким безпосередньо є нотаріальне посвідчення.
В процесі реалізації зазначеного вище договору купівлі-продажу, ОСОБА_13 не міг виконати своїх договірних зобов`язань, враховуючи, що його частка у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла» не сформована у повному обсязі та не міг відчужити для подальшого продажу частку, яка фактично не сформована, а лише ту частину, на яку поширюються його реальні корпоративні права.
З огляду на викладені обставини ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_11 зарахувати зустрічні однорідні вимоги, шляхом списання частини боргів, які ОСОБА_13 мав перед ним за погашення кредиту в ПАТ «Укрсоцбанк».
Дана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог підписана сторонами 17.12.2014 року, відповідно до її змісту вказується, що ОСОБА_13 має непогашену заборгованість перед ОСОБА_11 в розмірі 21435721,92 грн. та те, що ОСОБА_14 перед ОСОБА_13 має заборгованість за договором купівлі-продажу корпоративних прав як частки учасника у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла» в розмірі 8000000,00 грн. та загальна заборгованість ОСОБА_13 перед ОСОБА_11 зменшується відповідно на 8000000 грн., останнього перед ОСОБА_13 в розмірі 8000000 грн., за вищевказаним договором, вважається погашеною.
В подальшому, під впливом виниклих боргових зобов`язань, у ОСОБА_13 виник злочинний намір, пов`язаний із привласненням майна ОСОБА_11 шляхом обману. Реалізуючи вказаний злочинний намір, розуміючи, що він має борг перед ОСОБА_11 за погашення кредиту в ПАТ «Укрсоцбанк», останній діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою реалізації процедури визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року, уклав правочин від 05.05.2015 року про відступлення права вимоги, в якому в якості сторони виступає ОСОБА_13 та ФОП ОСОБА_6 .
В подальшому, ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_13 групою осіб, маючи юридичну освіту та необхідні знання та практичні навики, розпочали процедуру судового оскарження обставин укладення договору купівлі-продажу статутної частки ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року, замовчуючи факт існування заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.12.2014 року. Одночасно з метою погашення боргових зобов`язань ОСОБА_6 зазначалось у позовних заявах про необхідність забезпечення позову шляхом відчуження майна ОСОБА_11 , а саме: 1/2 майнового комплексу - АДРЕСА_1 (загальна площа 1.564,80 кв.м.); 1/2 майнового комплексу - Львівська область, Пустомитівський район, с. Сороки-Львівські (земельна ділянка загальною площею 1,1374 га кадастровий номер :04:000:0004, склад (загал. площа 3.517,1 кв. м. та будинок охорони (загал. площа 29,1 кв. м.); земельної ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0027; земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0028; земельна ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0029; земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0030, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0031, земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0032; земельної ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0033; квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 79,70 кв.м. (3 кімнати); квартири за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 304,5 кв. м. (6 кімнат); 1/3 частина нежитлових приміщень №№ 8,9,10,11,12,13 за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 528,7 кв.м.; квартири за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 330,4 кв.м. (4 кімнати); 1/3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер 8 000 000 000:79:061:0038; 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 837,8 кв.м. та 1/2 частини земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер 8 000 000 000:82:089:0003, загальною площею 0,0649 га; корпоративні права на частку в статутному капіталі ТОВ ТД "КАМІЛЛА" (ідентифікаційний код юридичної особи: 35138113, адреса місцезнаходження: 03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 13-Б); корпоративні права на частку в статутному капіталі ТОВ "ПЛАТО ПЛЮС" (ідентифікаційний код юридичної особи: 35725096, адреса місцезнаходження: 09108, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361).
Як наслідок, рішенням Макарівського районного суду Київської області № 370/1226/15-ц від 05 вересня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 про стягнення грошових коштів - задоволено.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року скасовано рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 про стягнення грошових коштів і ухвалено нове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_13 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 20000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 7980000 грн., як невиконане зобов`язання за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05.05.2015 року, який зареєстрований в реєстрі №330.
Стягнуто з громадянина ОСОБА_11 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4192000 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1491.
Стягнуто з громадянина ОСОБА_11 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 3% процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №1491.
Вказані судові рішення у справі № 370/1226/15 потягли за собою визнання ряду правочинів укладених щодо вищевказаного майна, недійсними (в тому числі договорів дарування майна з боку ОСОБА_11 ) та накладення на майно арешту з метою подальшого відчуження на користь стягувачів.
Так, відповідно до матеріалів виконавчого провадження № 55989291, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_12 на праві приватної власності (подароване напередодні ОСОБА_11 ), а саме: на 7 земельних ділянок та квартиру.
Вказані обставини провадження підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме:
1. Показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який в ході допиту надав показання щодо продажу корпоративних прав ТОВ «Торговий дім «Камілла» (), зокрема укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав, як частки учасника у статутному фонді ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року.
Крім того, останній повідомив про існування боргу ОСОБА_13 перед ним за погашення кредиту в ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 21 435721,92 грн., та те, що взаємні борги було частково погашено заявою про зарахування однорідних позовних вимог від 17.12.2014 року.
В подальшому між ОСОБА_13 з та його адвокатом - ОСОБА_6 , було укладено правочин про відступлення права вимоги від 05.05.2015 року, в якому в якості сторони ОСОБА_6 був ФОП СПД.
ОСОБА_6 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом про стягнення з потерпілого коштів по договору купівлі-продажу статутної частки ТОВ «ТД «Камілла» від 17.12.2014 року в сумі 7.980.000 грн. та 20.000 грн. з ОСОБА_13 по договору про відступлення права вимоги від 05.05.2015 року, справа №370/1226/15-ц.
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року скасовано рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 про стягнення грошових коштів і ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_13 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 20000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки; стягнуто з ОСОБА_11 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 7980000 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05.05.2015 року зареєстрований в реєстрі №330; стягнуто з громадянина ОСОБА_11 на користь суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_6 як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4192000 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за №1491; стягнуто 3% процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 17.12.2014 року зареєстрованого в реєстрі за №1491.
Одночасно ОСОБА_13 та ОСОБА_6 перед судовими інстанціями замовчували факт існування заяви про зарахування однорідних позовних вимог від 17.12.2014 року.
На підставі зазначеного рішення суду, спочатку ОСОБА_13 почав звертатися до суду щодо визнання недійсним договорів дарування ОСОБА_11 майна та коли суди йому відмовили в задоволенні позовних вимог, потім його адвокат ОСОБА_6 почав звертатися щодо оскарження договорів дарування на вказане майно.
В подальшому, на підставі судових рішень, державними виконавцями розпочато опис майна ОСОБА_11 та ним подарованого майна, з метою подальшого відчуження на користь ОСОБА_6 та відповідно ОСОБА_13 .
З клопотання органу досудового розслідування убачається, що такі дії ОСОБА_13 та його адвоката ОСОБА_6 носять протиправний характер та завдають майнової шкоди ОСОБА_14 та іншим власникам майна. За показаннями ОСОБА_11 , наданими органу досудового розслідування, борг за придбання частки в статутному капіталі в розмірі 8 млн. грн. погашений ним в повному обсязі про що свідчить заява про зарахування однорідних вимог від 17.12.2014 року.
Показаннями свідків: ОСОБА_16 , яка підтвердила обставини погашення боргу ОСОБА_13 по кредиту в ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок коштів ОСОБА_11 ;
свідка ОСОБА_17 , що підтвердила обставини зазначені потерпілим ОСОБА_11 , та зазначила про судові спори, пов`язані із заволодінням ОСОБА_13 майном, належного ТОВ «МСС «ТіДіСі-Дальнобой» та ТОВ «ТД «Камілла», тоді як борг ОСОБА_11 перед ним погашений і по даний час.;
свідка ОСОБА_18 , що надала показання щодо обставин дарування ОСОБА_11 їй майна та подальші судові спори пов`язані із ним. Додала, що ОСОБА_13 та його адвокат ОСОБА_6 , мають спільний злочинний умисел направлений на шахрайські дії з метою заволодіти її майном, яке належить на праві власності та добросовісно набуте.
Також, орган досудового розслідування зазначає, що вказані обставини, підтверджуються письмовими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.
06.11.2019 року до СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області надійшло клопотання представника потерпілого про визнання майна, яке стало предметом оспорювання в судах з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , речовими доказами та про накладення арешту на вказане майно, враховуючи, що вказане майно набуто добросовісно.
За результатами розгляду вказаного клопотання, постановою від 07.11.2019 року, слідчим СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 визнано речовими доказами у кримінальному проваджені, а саме:
- 1/2 майнового комплексу - за адресою АДРЕСА_1 (загальна площа 1.564,80 кв.м.);
- 1/2 майнового комплексу за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Сороки-Львівські (земельна ділянка загальною площею 1,1374 га кадастровий номер :04:000:0004, склад (загал. площа 3.517,1 кв. м. та будинок охорони (загал. площа 29,1 кв. м.);
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0027;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0028;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0029;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0030;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0031;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0032;
- земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 8 000 000 000:62:038:0033;
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 79,70 кв.м. (3 кімнати);
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 304,5 кв. м. (6 кімнат);
- 1/3 частину нежитлових приміщень № № 8, 9, 10, 11, 12, 13, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 528,7 кв.м.;
- квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 330,4 кв.м. (4 кімнати);
- 1/3 земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер 8 000 000 000:79:061:0038;
- 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 837,8 кв.м. та 1/2 частини земельної ділянки за вказаною адресою, кадастровий номер 8 000 000 000:82:089:0003, загальною площею 0,0649 га.;
- корпоративні права на частку в статутному капіталі ТОВ "ТД «КАМІЛЛА" (ідентифікаційний код юридичної особи: 35138113, адреса місцезнаходження: 03187, м. Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 13-Б);
- корпоративні права на частку в статутному капіталі ТОВ "ПЛАТО ПЛЮС" (ідентифікаційний код юридичної особи: 35725096, адреса місцезнаходження: 09108, Київська обл., місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361).
До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з Київського апеляційного суду, після скасування ухвали слідчого судді від 11 листопада 2019 року, надійшло клопотання слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000588 від 22.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, із забороною його відчужувати, знищувати, перетворювати, як добросовісним набувачам, так іншим третім особам, що заявлять право вимоги на нього, а також вчиняти будь які нотаріальні, реєстраційні та виконавчі дій щодо цього майна з боку уповноважених на це службових та інших посадових осіб (державних та приватних нотаріусів, реєстраторів, виконавців), згідно переліку зазначеному у клопотанні.
Як вбачається зі змісту клопотання та з урахуванням викладеного, слідчий просив накласти арешт на вказане в клопотанні майно, із забороною його відчужувати, знищувати, перетворювати, як добросовісним набувачам, так іншим третім особам, що заявлять право вимоги на нього, а також вчиняти будь які нотаріальні, реєстраційні та виконавчі дії щодо цього майна з боку уповноважених на це службових та інших посадових осіб (державних та приватних нотаріусів, реєстраторів, виконавців), з метою збереження речових доказів у провадженні, які відповідають критеріям ст. 98 КПК України, в тому числі запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження майна, що належить добросовісним набувачам, враховуючи сукупність підстав та розумних підозр, що воно в подальшому буде реалізовано в ході вчинення злочинних дій з боку ОСОБА_13 та групи осіб.
19 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на майно згідно переліку у зазначеному клопотанні.
Приймаючи таке рішення, слідчий суддя з урахуванням правового обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, дійшов висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а також з врахуванням правової кваліфікації кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою збереження речового доказу, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також заслухано пояснення представника власників майна, прокурора та особи, інтересів якої стосується рішення, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно можливо може бути майном, яке є предметом кримінального правопорушення, могло зберегти на собі сліди злочину та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування та накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Доводи апеляційних скарг щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Слідчим суддею перевірено твердження ФОП ОСОБА_6 про те, що кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР №0000588 не підслідне Білоцерівському ВП ГУ НП у Київській області, а відповідно і клопотання про арешт майна не може розглядатися Білоцерківським міськрайонним судом, та визнано їх безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на вимога закону та спростовуються матеріалами провадження, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київської області здійснюється досудове розслідування, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000588 від 22.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває орган досудового розслідування.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що це загальне правило і не залежить від віддаленості району, де розміщено майно, на яке може бути накладено арешт.
Також колегія суддів вважає за необхідне стосовно твердження апелянта, що кримінальне провадження №0000588 не підслідне Білоцерківському ВП ГУНП та до клопотання не додано документів на підтвердження реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_11 , зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Відповідно до ч. 2 ст. 218 КПК України якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
Згідно ч. 5 ст. 218 КПК України спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Однак як вбачається з матеріалів справи досудове розслідування здійснюється СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській, тобто органом досудового розслідування який находиться в межах юрисдикції Білоцерківського міського суду Київської області, інших відомостей про зміну підслідності в даному кримінальному провадженні матеріали справи не містять, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Також як вбачається з матеріалів клопотання до нього долучено інформацію (витяги) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна на які слідчий просив накласти арешт, де зазначено про право власність на вказані об`єкти /т.1-а.с. 64-124/.
Перевіряючи доводи заявника про те, що у даному кримінальному провадженні відсутня подія та склад злочину, слідчий суддя зазначив, що він на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Також слідчим суддею перевірено твердження стосовно того, що спірне майно не може вважатися речовими доказами у кримінальному провадження та що чинний КПК України не передбачено накладення арешту на майно потерпілого, та визнано їх безпідставними, оскільки з досліджених судом матеріалів убачається, що постановою слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_10 від 07.11.2019 року, вище вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному проваджені.
Твердження ФОП ОСОБА_6 про те, що КПК України не передбачено накладення арешту на майно потерпілого, не ґрунтуються на вимогах закону та є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 170 КПК України, крім іншого, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Спростовуються і дослідженими судом матеріалами провадження доводи ФОП ОСОБА_6 про відсутність заяви про зарахування однорідних позовних вимог, оскільки така заява міститься в матеріалах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000588 від 22.01.2018 року.
Що стосується тверджень ФОП ОСОБА_6 про те, що йому не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадження, натомість визнано його злочинцем лише тому, що він має юридичну освіту, то вони є голослівними та спростовуються матеріалами провадження.
Відповідно до ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Крім того, слідчий суддя встановив, що на час розгляду клопотання про арешт майна ФОП ОСОБА_6 допитаний в даному кримінальному провадженні в якості свідка.
Доводи ФОП ОСОБА_6 про не повідомлення йому про підозру в даному кримінальному провадженні, то вказаний факт не може бути перешкодою для звернення з клопотанням та накладення арешту на майно з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Твердження ФОП ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_13 не визнає заяву про зарахування однорідних вимог, оскільки її не існує, а також що у останнього були відсутні будь-які боргові зобов`язання перед ОСОБА_11 , є лише його припущеннями, оскільки ОСОБА_13 знаходиться в міжнарожному розшуку і жодних показань з приводу вказаних обставин органу досудового розслідування він не давав.
Посилання ФОП ОСОБА_6 на те, що накладення арешту на майно ОСОБА_11 порушує його права та інтереси, перешкоджає виконанню рішень судів про стягнення з ОСОБА_11 на його користь грошових коштів, спростовуються дослідженими судом матеріалами та показаннями самого ФОП ОСОБА_6 .
Зокрема, ФОП ОСОБА_19 повідомив, що наразі відкрито виконавче провадження на підставі якого приватний виконавець здійснює примусове виконання судових рішень про стягнення грошових коштів із заробітної плати ОСОБА_11 . Також, повідомив, що приватним виконавцем з рахунку ОСОБА_11 на його користь, в рахунок погашення стягнення, було списано приблизно 400000 тис. грн.
Зазначив, що із заявою про притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду чи ухилення від його виконання, не звертався, оскільки рішення судів виконуються і стягнення проводяться, що спростовує твердження самого ж ФОП ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_11 всілякими способами намагається уникнути стягнення з нього грошових коштів, присуджених за рішеннями судів.
Що стосується доводів заявника про те, що експертизи, на які посилається орган досудового розслідування, проведені до внесення відомостей в ЄРДР, а тому є недопустимими доказами, слідчий суддя зазначив наступне.
В провадженні СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київської області знаходилося ряд кримінальних проваджень, зокрема:
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001017 від 23.02.2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України;
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000159 від 11.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 190 КК України;
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000177 від 12.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України;
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000174 від 12.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України;
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000175 від 12.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України;
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000176 від 12.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України. Вказані кримінальні провадження постановою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 12 січня 2018 року було об`єднано в одне кримінальне провадження, якому присвоєно номер №0001017 від 23.02.2017 року.
Крім того, в провадженні СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київської області знаходилося ряд кримінальних проваджень, зокрема:
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000591 від 22.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191 КК України;
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000590 від 22.01.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України;
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000589, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України;

кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000588, від 22.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 191 КК України;
Вказані кримінальні провадження постановою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 22 січня 2018 року були об`єднані в одне кримінальне провадження, якому присвоєно номер №0000588, від 22.01.2018 року.
24 січня 2018 року постановою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 було виділено матеріали кримінального провадження, внесене до ЄРДР за №0001017 в окреме провадження матеріали досудового розслідування, що стосуються заяви ОСОБА_11 з приводу того, що ОСОБА_13 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_6 та ОСОБА_20 виконали ряд протиправних дій з метою подальшого заволодіння його коштами, шляхом обману, однак грошові кошти не отримали з причин, що не залежали від їх волі, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 190 КК України. Також з вказаного кримінального провадження було виділено ряд оригіналів та копій матеріалів кримінального провадження, які стосуються вказаних обставин. Відомості про прийняте рішення внесені в ЄРДР за №0000609 від 11.01.2018 року.
Крім того, в провадженні СВ Білоцерківського ВП ГУ НП в Київської області знаходилося ряд кримінальних проваджень, зокрема:
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000588 від 22.01.2018 року ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 191 КК України;
кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000609 від 11.01.2018 року ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 190 КК України.
Вказані кримінальні провадження постановою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 від 6 лютого 2018 року були об`єднані в одне кримінальне провадження, якому присвоєно номер №0000588, від 22.01.2018 року.
Таким чином, з кримінальних проваджень, які об`єднувалися, а також були виділені в окреме провадження, було виділено матеріали кримінального провадження, в тому числі і висновки експертиз, про які зазначає ФОП ОСОБА_6 . А тому його твердження про те, що експертизи були проведені до внесення відомостей в ЄРДР, а тому є недопустимими доказами слідчим суддею визнані безпідставними.
Також слідчим суддею встановлено, що судові рішення у цивільних справах про стягнення з ОСОБА_11 на користь ФОП ОСОБА_6 грошових коштів, що набрали законної сили та які були досліджені в судовому засіданні, підлягають безумовному виконанню, однак слідчий суддя прийшов до висновку, що вказані рішення, не спростовують обставин, встановлених органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, тому посилання апелянта, що при новому розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя не врахував ухвали Київського апеляційного суду від 05.10.2020 р. №357/10242/19, постанови Київського апеляційного суду від 01.02.2021 р. №370/1226/15, інших пояснень та доводів ФОП ОСОБА_6 , внаслідок чого новий судовий розгляд знову був неповним, необ`єктивним та формальним, колегія суддів вважає голослівними.

Перевірено посилання ФОП ОСОБА_6 на те, що в даному кримінальному провадженні не може бути накладений арешт на майно тому, що воно не є доказом злочину, не підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, а також відсутній цивільний позов для забезпечення якого можливо було б накласти арешт, також немає вимог до юридичної особи про отримання неправомірної вигоди, а також відсутність можливої конфіскації майна є слушними. Однак слідчим суддею вірно встановлено, що в даному конкретному випадку ставиться питання про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом у провадженні, з метою збереження речових доказів, що передбачено вимогами ст. 170 КПК України.
При цьому, згідно із ч. 6, 7 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що перебувають на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 4962, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що станом на постановлення оскаржуваної ухвали від 19.03.2021р. вже не існувало суб`єкта подання клопотання про арешт майна, а саме Білоцерківського відділу поліції, та під час нового розгляду клопотання про арешт майна слідчому судді не було надано постанови Білоцерківської окружної прокуратури про призначення прокурора ОСОБА_7 для підтвердження факту наявності у нього повноважень для здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженні №0000588, колегія суддів вважає безпідставним, та такими, що спростовуються матеріалами клопотання, оскільки слідчим розглядалось саме клопотання слідчого СВ Білоцерківського ВП ГУНП в Київській ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000588 від 22.01.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, яке була подане до суду ще 07.11.2019, тобто до винесення Наказу Національної поліції України від 08.12.2020р. №955 про внесення зміни до територіальних органів поліції та утворено Білоцерківське районне управління поліції ГУНП в Київській області.
Більш того, як вбачається з матеріалів клопотання до нього долучено наказ № 141-к від 12.03.2021 Керівника обласної прокуратури ОСОБА_21 , про переведення прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , на посаду прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області з 15.03.2021 /т. 16, а.с. 40/, а також долучено постанову від 18.03.2021 про визначення групи прокурорів та старшого прокурора групи у кримінальному провадженні № 0000588 від 22.01.2018, відповідно до якої прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , визначено старшим групи прокурорів в даному кримінальному провадженні /т.16 а.с. 41-42/.

Крім того, як встановлено колегію суддів, ОСОБА_6 заявлялися в судді першої інстанції заяви про відвід слідчого ОСОБА_10 , та прокурора ОСОБА_7 , від участі у кримінальному провадженні № 0000588 від 22.01.2018 в задоволенні яких було відмовлено.
Також не знайшло підтвердження посилання апелянта на те, що слідчий суддя посилається на постанови про виділення та об`єднання кримінальних проваджень, які до клопотання не додавалися, а тому слідчий суддя не міг їх врахувати, спростовуються матеріалами справи /т.19 а.с. 229-244/.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Поновити ФОП ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року.
Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2021 року залишити без зміни, а апеляційні скарги ФОП ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4