Справа № 165/1445/20 Провадження №11-кп/802/330/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 03 травня 2020 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 18 лютого 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

В ході розгляду Нововолинським міським судом Волинської області кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 03 травня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 (шістдесят) днів. Вказав, що ризики, які виправдовували застосування такого виду запобіжного заходу та передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України на даний час не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що унеможливлює застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.
Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 18 лютого 2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, а саме з 18 лютого 2021 року до 18 квітня 2021 року включно. Судом визначено розмір застави ОСОБА_7 .
Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що враховуючи тяжкість покарання у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я та те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, немає постійної роботи та легальних джерел доходів, не бажає стати на шлях виправлення, немає житла ні власного, ні в користуванні, разом із співмешканкою умісті Нововолинську винаймав житло малосімейного типу, тобто наявні соціальні зв`язки недостатні для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що в сукупності вказують на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею та судом при обранні такого виду запобіжного заходу. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжний захід, ніж як тримання під вартою, не зможе запобігти і є недостатнім для запобігання ризикам, що існують на даній стадії судового розгляду. Оскільки відсутні обставини, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, а ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні включно тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначати йому заставу у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
У поданій апеляційній скарзі захисник вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою. Вказує, що стороною обвинувачення недоведено ризиків, наведених в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш мякий запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України. Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

В судове засідання сторони кримінального провадження не з`явилися. Прокурор, обвинувачений та його захисник не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю, а тому відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, розгляд проводиться за їх відсутності.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Так при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що застосований до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що вірно встановив суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для продовження строку тримання під вартою стали наявність обвинувачення у вчиненні злочину, а метою запобігання спробам ухилення від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків, вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для продовження, щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінились обставини, які дають суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Так, наведені прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.
З урахуванням наведеного, суд враховує тяжкість покарання у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , його вік, стан здоров`я та те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, немає постійної роботи та легальних джерел доходів, немає житла ні власного ні в користуванні, разом із співмешканкою у місті Нововолинську винаймав житло малосімейного типу, тобто наявні соціальні зв`язки недостатні для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що в сукупності вказує на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані слідчим суддею та судом при обранні такого виду запобіжного заходу та його продовжені. А тому апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
За таких обставин, суд обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали і ухвалення нової ухвали, відповідно до викладеного в апеляційний скарзі доводів, апеляційний суд не вбачає.
Доводи, які викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, як про це просить сторона захисту.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.
Враховуючи вище наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст. ст. 197, 199, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 18 лютого 2021 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: