Справа № 461/1428/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/373/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у кримінальному проваджені №0003452 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Призначено ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді двохсот годин громадських робіт.
На підставі п.1 ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 у вигляді особистого зобов`язання скасовано.
Цим же вироком ОСОБА_13 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Призначено ОСОБА_13 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді ста сорока годин громадських робіт.
Відповідно до п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено засуджену ОСОБА_13 від призначеного покарання.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_13 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 у вигляді особистого зобов`язання скасовано.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, та виправдано його у зв`язку з наявністю підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 у вигляді особистого зобов`язання скасовано.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а саме у тому, що 25.09.2015 року, близько 03 год. 00 хв., точного часу встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , являючись працівником правоохоронного органу, зокрема відповідно до наказу начальника ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області № 51 о/с від 09.07.2015 року, працюючи на посаді інспектора патрульної служби взводу № 1 роти патрульної служби ЛВ на станції Львів Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, в позаробочий час, знаходячись у громадському місці - на площі Різні, що у м. Львові, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в групі із ОСОБА_6 , який також являвся працівником правоохоронного органу та ОСОБА_14 , ігноруючи загальноприйняті у суспільстві правила поведінки, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в умисному, безпричинному, з особливою зухвалістю, заподіянні тілесних ушкоджень, раніше йому незнайомим ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яке вчинено за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 25.09.2015 року, близько 03 год. 00 хв., знаходячись у громадському місці на площі Різні у м. Львові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в групі з ОСОБА_7 , використовуючи надуманий привід надати йому закурити, розпочав розмову із ОСОБА_16 , який проходив повз нього. Будучи невдоволеним відповіддю ОСОБА_16 про відсутність сигарет, маючи умисел на скоєння хуліганських дій, ОСОБА_6 розпочав словесний конфлікт з останнім, який супроводжувався нецензурною лексикою.
Разом з цим, ОСОБА_16 , який знаходився неподалік та побачив конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , будучи колегою останнього, підійшов до вказаних осіб та намагався припинити суперечку. Однак, ОСОБА_6 проігнорував прохання припинити протиправні дії та продовжив словесний конфлікт. В цей час до нього приєднався присутній ОСОБА_7 .
Під час словесного конфлікту, ОСОБА_6 , безпричинно, з метою грубого порушення громадського порядку, наніс кулаком правої руки один удар ОСОБА_16 в ділянку обличчя, внаслідок чого останній впав на тротуар.
Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_6 , діючи в групі з ОСОБА_7 нанесли ОСОБА_16 удари руками в ділянку обличчя, від чого останній також впав на тротуар, після чого продовжили наносити численні удари ногами лежачим на тротуарі ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , спричинивши їм тілесні ушкодження та фізичну біль.
Згідно висновків судово-медичної експертизи № 1664, № 1666 від 25.09.2016 року у ОСОБА_16 тілесних ушкоджень не виявлено, а у ОСОБА_15 виявлено крововиливи та садна на голові та на слизовій оболонці верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У той же час, присутня на площі Різні ОСОБА_19 , будучи наляканою протиправною поведінкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , маючи намір її припинити, повідомила по мобільному телефону про необхідність прибути до площі Різні своїх знайомих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . Вказані особи негайно прибули до цього громадського місця та намагалися припинити вчинення хуліганських дій стосовного ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , зокрема ОСОБА_17 намагався відвести останніх в сторону від побиття, а ОСОБА_18 , підійшовши до присутніх на місці події ОСОБА_14 та ОСОБА_20 просила їх вплинути на ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , щоб ті припинили хуліганські дії.
Присутня ОСОБА_14 , знаходячись на площі Різні у м. Львові та перебуваючи у нетверезому стані, усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , приєднавшись до групи вказаних осіб, на прохання ОСОБА_18 не відреагувала, а навпаки, прагнучи самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, умисно, безпричинно з особливою зухвалістю та з хуліганських мотивів, нецензурно лаючись, схопила рукою її за волосся та почала шарпати, намагаючись заподіяти удар коліном в обличчя, чим нанесла останній фізичну біль та тілесні ушкодження.
Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_14 , утримуючи рукою ОСОБА_18 за волосся, штовхнула останню, від чого та впала на тротуар та вдарилась об бордюр правою ділянкою тулуба, відчувши сильну фізичну біль.
Будучи наляканою протиправними діями ОСОБА_14 , розуміючи, що остання не має наміру припиняти їх, ОСОБА_18 , підвівшись з тротуару намагалась відбігти в сторону, однак ОСОБА_14 , наздогнавши її, схопила знову рукою за волосся та почала шарпати, чим знову спричинила сильний фізичний біль.
У результаті протиправних хуліганських дій ОСОБА_14 , ОСОБА_18 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійних саден лобної ділянки, забою м`яких тканин підорбітальної ділянки зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1662 від 25.09.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
З метою припинення протиправних хуліганських дій ОСОБА_14 стосовно ОСОБА_18 , в дану подію втрутився ОСОБА_17 та намагався відвести ОСОБА_18 в сторону від побиття, однак присутній на місці події ОСОБА_6 , продовжуючи раніше розпочаті протиправні дії у групі осіб, умисно, безпричинно з особливою зухвалістю та з хуліганських мотивів, штовхнув останнього та наніс рукою удар в ділянку шиї. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_17 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій руці, на грудях зліва, садна на лівій руці, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1665 від 25.09.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з зазначеним вирок прокурор ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати даний вирок у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а справу повернути на новий судовий розгляд у іншому складі суду.
В обґрунтування покликається на те, що даний вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, судом при дослідженні доказів не взято до уваги те, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння 25 вересня 2015 року у нічний час та у громадському місці, що фактично межують із житловими кварталами. При цьому, таке правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , незважаючи на позаробочий час, вчиняли будучи працівниками правоохоронного органу та в силу своїх службових обов`язків, повинні були розуміти та розуміли протиправність та зухвалість своєї поведінки стосовно потерпілих. При цьому умисел вищевказаних осіб був спрямований саме на грубе порушення громадського порядку, а не заподіяння тілесних ушкоджень іншим особам. Також судом не враховано те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 з потерпілими ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 раніше знайомими не були, у жодних стосунках, в тому числі родинних, не перебували, неправомірні дії стосовно останніх вчиняли послідовно, з особливою зухвалістю та явною неповагою до суспільства. Окрім цього, при винесенні вироку судом не взято до уваги те, що потерпілому ОСОБА_16 також були спричинені тілесні ушкодження під час того, коли він намагався надати допомогу ОСОБА_15 та захистити його від побиття. Враховуючи вищенаведене, апелянт вважає, що судом неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_6 та ОСОБА_13 за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки в їх діях наявний склад злочину, передбачений ч.2 ст. 296 КК України і тим самим судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Також, при ухваленні виправдувального вироку стосовно ОСОБА_7 судом не враховано, що такий може бути винесений не інакше як за наявності підстав та у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 373 КПК України, а не у зв`язку із наявністю підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримання.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 заперечив апеляційну скаргу, пояснив, що в суді були допитані потерпілі, вони не були в формі, а в цивільному одязі, причину конфлікту не пам`ятає.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу заперечив, пояснив, що він не був знайомий з потерпілими, причину конфлікту не пам`ятає, нікому не наносив ударів, обставини справи зараз не пригадує.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечила, пояснила, що мала сутичку з ОСОБА_21 , причину конфлікту не пам`ятає.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_13 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України., при обставинах викладених у вироку, а також визнати невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та виправдання його у зв`язку з наявністю підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.3 ч.1 ст.284 КПК України, ґрунтується на зібраних у встановленому порядку та досліджених у судовому засіданні доказах.
Зокрема, вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_13 підтверджується покладеними в основу вироку показами потерпілої ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_15 , потерпілого ОСОБА_17 , заявою потерпілого ОСОБА_15 від 25.09.2015 року, даними висновку експерта №1664 від 25.09.2015 року, даними висновку експерта №1662 від 25.09.2015 року, даними висновку медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння від 25.09.2015 року, даними висновку медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння від 25.09.2015 року, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.09.2015 року, даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.09.2015 року, яким суд дав належну оцінку.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й відповідно до ст. 94 КПК України дав оцінку наведеним доказам, визнавши їх належними, допустимими, достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального та в частині щодо ОСОБА_7 виправдального вироку.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність судового рішення, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не бере до уваги як безпідставні.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Також, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що прокурор не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що обвинувачені скоїли грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України, не довів та не спростував доводи обвинувачених та потерпілих, що обвинувачені за попередньою змовою групою осіб порушували громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю.

Посилання апелянта про те, що судом першої інстанції при дослідженні доказів не взято до уваги те, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння 25 вересня 2015 року у нічний час та у громадському місці, то такі спростовуються матеріалами справи, зокрема у вироку суду вказано, що обставинами, які обтяжують покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (т.3 а.с.116).
Щодо доводів прокурора про те, що при винесенні вироку судом не взято до уваги те, що потерпілому ОСОБА_16 також були спричинені тілесні ушкодження під час того, коли він намагався надати допомогу ОСОБА_15 та захистити його від побиття, то колегія суддів вважає такі безпідставними та необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги покази потерпілого ОСОБА_16 , оскільки такі не містять відомостей, які мають значення у даному кримінальному провадженні.
Суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виконав вимоги ст. 374 КПК України, яка передбачає обов`язок суду у мотивувальній частині вироку обґрунтувати прийняте ним рішення із наведенням відповідних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: 1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Жодних підстав передбачених для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду в апеляційній скарзі наведено не було.

Щодо покликань прокурора на неповноту судового слідства, а саме ухвалення рішення без проведення допиту свідків, то як встановлено колегією суддів, прокурор в судовому засіданні відмовився від допиту свідків, судом прийнято відмову від допиту свідків і змінено порядок дослідження доказів (т.3 а.с.108).

Таким чином доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим така до задоволення не підлягає.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.
Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4