Справа №635/2786/21
Провадження по справі № 1-в/635/364/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гадяч Полтавської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 січня 2020 року за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання 03 грудня 2019 року.
Кінець строку відбування покарання 03 грудня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він стан на шлях виправлення, стягнень та порушень не має, має заохочення, потребує лікування, відбув 2/3 покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має дев`ять судимостей, а саме був засуджений:

1) 06 червня 2003 року Зеньківським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2) 18 лютого 2004 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 01 жовтня 2008 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 162, ст. 395 КК України до 6 місяців арешту та штрафу у розмірі 1190 гривень;
4) 18 червня 2009 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ст. 395 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 610 гривень;
5) 27 жовтня 2009 року Диканським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;
6) 31 березня 2010 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
7) 25 липня 2014 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 роки;
8) 11 вересня 2014 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до до 5 років 1 місяця позбавлення волі,
9) 30 січня 2020 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, смт. 69 КК України до 2 років позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 січня 2020 року за вчинення кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення) відносились до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, обставинами, що обтяжують покарання судом визнано вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробовуванням, зокрема за вироками Зеньківського районного суду Полтавської області від 06 червня 2003 року та за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 25 липня 2014 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та вчиняв нові злочини в період іспитового строку.

Зазначені факти та значна кількість судимостей свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого, він з 04 грудня 2019 року знаходиться в місцях позбавлення волі. Під час тримання в Державній установі «Установа виконання покарань №23» порушень вимог режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не має. З 14 липня 2020 року відбуває строк покарання в Державній установі "Темнівська виправна колонія №100", за час відбування покарання характеризується з посереднього боку, порушень норм, які визначають порядок і умови відбування покарання не допускає, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи два ради; працевлаштований до дільниці механічної обробки деталей в промисловій зоні установи, також залучається до робіт із благоустрою установи, до праці ставиться посередньо, ініціативи не проявляє; намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу; у взаємовідносинах з персоналом установи тактовний, проте під час індивідуальних бесід не завжди відвертий; намагається дбайливо ставитися до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням; намагається виконувати передбачені законом вимоги персоналу установи; намагається не допускати порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться посередньо; відповідно до ст.ст. 110, 112, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов. Згідно довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_4 , складеної заступником начальника планово-економічного відділу ОСОБА_5 та довідки про заробітну плату, складеної бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_6 , ОСОБА_4 був працевлаштований до цеху№1, де виконував роботи з переробки вторсировини, у період часу з серпня по жовтень 2020 року, в інший період працевлаштований не був. Згідно довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду, складеної бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_6 , за вироком суду маються процесуальні витрати у розмірі 7379,47 гривень, станом на 17 травня 2021 року на виконання до бухгалтерії виконавчий лист про стягнення процесуальних витрат не надходив, з особового рахунку засудженого утримань не було.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений жодним чином не довів, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Згідно Витягу з протоколу №53 від 30 грудня 2020 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення. Повторно питання про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засудженого може бути розглянуто не раніше 01 липня 2021 року, тоді як засуджений вже 15 квітня 2021 року звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Матеріали особової справи на засудженого не містять жодних відомостей, які б свідчили про те, що після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_4 як особі, яка не стала на шлях виправлення, останній хоча б намагається довести своє виправлення. Так, характеризується засуджений з посереднього боку, хочу і стягнень не має, однак два заохочення до нього були застосовані з метою стимулювання правослухняної поведінки, до виконання робіт з благоустрою та до праці відноситься також з посереднього боку, за весь час відбування покарання відпрацював лише три місяці. Крім того, Матеріали особової справи на засудженого не містять даних щодо погашення засудженим процесуальних витрат за вироком суду та взагалі здійснення будь-яких заходів щодо ініціювання вирішення процесу відшкодування судових витрат з моменту постановлення вироку суду, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України.

Всі доводи засудженого, викладені в його клопотанні про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання повністю спростовуються характеристикою на засудженого від 17 травня 2021 року та іншими матеріалами особової справи на засудженого.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Гадяцького районного суду Полтавської обалсті від 30 січня 2020 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської обалсті від 30 січня 2020 року та вважає клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 14 червня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1