ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1414/14-к Номер провадження 11-кп/814/8/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів з секретарем прокурора захисників обвинуваченихОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000198 від 24.04.2014, за апеляційними скаргами прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2016 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого ТзОВ «Великобагачанський комбікормовий завод», не одруженого, раніше не судимого,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 „ українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_10 засуджено:

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього його особистого майна;

- за ч. 1 ст. 317 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складення призначених покарань визначено ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього його особистого майна.

ОСОБА_12 засуджено ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини його особистого майна.

ОСОБА_11 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, на 3 роки 3 місяці позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини його особистого майна.

Стягнуто з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в рівних долях судові витрати по проведенню експертиз в сумі 1278,16 грн. з кожного в дохід держави.

Відповідно до ст.100 КПК України визначено долю речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою між собою вчинили кримінальні правопорушення при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_10 , та ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою між собою, при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбали наркотичний засіб - канабіс та 13.05.2014 близько 16.45 год., перебуваючи у м. Хорол по провулку Веселому, збули ОСОБА_15 , який є залегендованою особою, наркотичний засіб канабіс за 700 грн., який в подальшому ОСОБА_15 добровільно видав працівникам міліції

Згідно висновку хімічної експертизи за № 636 від 21,05.2014 року вказаний наркотичний засіб є особливо небезпечним наркотичним засобам - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 23,994 г.
Крім цього, 19.06.2014 близько 13.00 год. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою між собою, з метою придбання наркотичного засобу канабісу для подальшого його незаконного збуту, на автомобілі марки МОСКВИЧ 412, д.н.з. НОМЕР_1 прибули у с. Костюки Хорольського району Полтавської області, де на полі із поодиноких рослин коноплі зірвали листя, тим самим незаконно придбавши наркотичний засіб, який незаконно перевезли у м. Хорол Полтавської області на вказаному автомобілі.
Потім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поїхали на зазначеному транспортному засобі до поля, яке знаходиться неподалік АЗС в м. Хорол по вул. Леніна, де на полі зірвали листя із поодиноких рослин коноплі, тим самим незаконно придбавши наркотичний засіб, після чого останні близько 14-ої год. у м. Хорол по вул. Леніна Полтавської області, біля магазину "Квіти" збули даний наркотичний засіб ОСОБА_15 , який є залегендованою особою, за 150 грн., який в подальшому ОСОБА_15 добровільно видав працівникам міліції. При цьому, обвинувачений ОСОБА_10 вищевказані дії вчинив повторно, а у діях обвинуваченого ОСОБА_11 повторності немає.

Згідно висновку хімічної експертизи за № 839 від 26.06.2014 вказаний наркотичний засіб є особливо небезпечним наркотичним засобам - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 2,783 г.

13.05.2014 близько 17-ої год. обвинувачений ОСОБА_10 ,, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання у АДРЕСА_5 , надав ОСОБА_15 , який є залегендованою особою, приміщення літньої кухні за вказаною адресою, яку він винаймав у ОСОБА_16 для незаконного вживання наркотичного засобу - канабісу та пристрій для його вживання.

08.07.2014 під час проведення огляду у господарстві ОСОБА_16 у АДРЕСА_5 , у літній кухні працівниками міліції було виявлено та вилучено фрагмент нижньої частини полімерної пляшки із незначними нашаруваннями речовини коричнево-чорного кольору з запахом продуктів горіння, яка згідно висновку хімічної експертизи № 840 відмістить тетрагідроканнабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - екстрактом канабісу, масу якого не визначено у зв`язку з малою кількістю речовини.

У поданих апеляційних скаргах:

Прокурор просить хвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 засудити за ст. 307 ч. 2 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна; за ст.317 ч.1 КК України на 3 роки позбавлення волі; на підставі ст. 70 України за сукупністю злочинів, шляхом складання покарання, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 роки конфіскацією всього належного майна; ОСОБА_12 засудити за ст. 307 ч. 2 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі; ОСОБА_11 за ст. 307 ч. 2 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Обвинувачений ОСОБА_11 , у своїй апеляції просив вирок суду змінити, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Захисник ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_10 у своїх апеляційних скаргах просили вирок суду змінити та виправдати ОСОБА_10 по всім епізодам пред`явленого обвинувачення у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованих останньому злочинів.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_12 у своїх апеляційних скаргах просили вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_12 за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Заслухавши прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу державного обвинувача та просила призначити обвинуваченим покарання із застосуванням ст.75 КК України, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Вина ОСОБА_10 у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.307 та ч.1 ст.317 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України підтверджуються зібраними по справі доказами, які належним чином досліджені судом першої інстанції за участю сторін кримінального провадження.
Зокрема, вина у вчинених злочинах, підтверджується показаннями обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які зізналися у вчиненні інкримінованих злочин, а також показаннями свідка ОСОБА_17 та показаннями залегендованої особи ОСОБА_15 , які були безпосередніми свідками вчинення злочинів, а також показаннями понятих, які, були свідками видачі особі, що здійснювала придбання наркотичних засобів та, повернення цієї особи до працівників міліції разом із придбаними наркотичними засобами.

Також суд першої інстанції дослідив ряд письмових доказів, долучених стороною обвинувачення, які доводять обставини вчинення обвинуваченими збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.

Крім того, прокурором під час апеляційного розгляду було надано розсекречені постанови прокурора Хорольського району ОСОБА_18 від 07.05.2014 про проведення контролю за вчиненням злочину у кримінальному провадженні № 0000198, а саме збуту на території м. Хорол та Хорольського району Полтавської області особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу.

Також, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, що в ході особистого огляду на долонях ОСОБА_10 та вилучених у нього грошових коштах, під дією ультрафіолетового випромінювання було виявлено плями речовини зеленого кольору. Крім того, на змивах пальців рук ОСОБА_10 та ОСОБА_11 виявлено нашарування спеціальних хімічних речовин, які збігаються з речовинами, які виявлені на грошових купюрах, використаних для придбання у обвинувачених наркотичних засобів.

Таким чином, вина обвинувачених у злочинах, які вони засуджені повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування вироку з мотивів недоведеності вини кожного із обвинувачених.

Доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання та безпідставного застосування ст. 69 КК України є непереконливими.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Приписами ч.1 ст.69 КК України та п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачена можливість призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п.2 вказаної постанови, суди повинні призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

В засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачені та їх захисники зазначили, що протягом апеляційного розгляду жоден із обвинувачених не порушував закон та не перебував у полі зору правоохоронних органів. Крім того, двоє з трьох обвинувачених у суді першої інстанції визнали вину у вчиненому.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України, та належним чином вмотивував таке рішення.

Водночас, місцевий суд не навів переконливих мотивів про неможливість виправлення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 без відбування покарання, не дав належної оцінки особливостям злочинів, за які їх засуджено, конкретним даним про особу кожного з обвинувачених.

Згідно з приписами ст.75 КК України, зокрема, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за місцем проживання характеризуються позитивно, та, як правильно зазначив прокурор під час судових дебатів у суді апеляційної інстанції, протягом тривалого строку розгляду кримінального провадження, нових злочинів не вчинили та до кримінальної відповідальності не притягувались, що свідчить про їх намагання стати на шлях виправлення.

Колегія суддів оцінює, як тяжкість вчинених злочинів, так і конкретні обставини кримінального провадження; відсутність тяжких наслідків; невелику кількість епізодів злочинної діяльності та незначний розмір наркотичного засобу, який був предметом збуту; ставлення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 до вчиненого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчинених злочинів і особливо ступінь небезпечності обвинувачених для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Отже, подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.19 постанови №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки статтею 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.

Керуючись ст.404, ст.407, ст.418 та ст.419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_12 захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 08 лютого 2016 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_10 засудженим до покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації особистого майна;

- за ч.1 ст.317 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складення призначених покарань визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації особистого майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від призначеного основного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 3 роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вважати ОСОБА_12 засудженим до покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі без конфіскації особистого майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від призначеного основного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_12 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вважати ОСОБА_11 засудженим до покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі без конфіскації особистого майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного основного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4