Категорія:ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 10 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Луцька, Волинської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, освіта середня спеціальна, незаміжня, не працює, раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В порядку ст.100 КПК України вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 17 серпня 2020 року близько 21 год. 30 хв. на четвертому поверсі під`їзду №1 будинку АДРЕСА_2 , діючи із прямим умислом, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, в ході раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_10 , умисно нанесла не менше чотирьох ударів гострим колючо-ріжучим предметом, ззовні схожим на клинок, у ділянку спини потерпілого ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 17 серпня 2020 року близько 21 год. 35 хв. вона ж поблизу під`їзду № 1 буд. АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, умисно нанесла не менше трьох ударів гострим колюче-ріжучим предметом, ззовні схожим на клинок, у ділянку спини потерпілого ОСОБА_10 .
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді рани на рівні 4 ребра по паравертебральній лінії зліва, що проникає у грудну порожнину, рани на поперековій ділянці зліва, що проникає у заочеревинний простір, рани на рівні 9 ребра по лопатковій лінії зліва, що не проникає в грудну порожнину, рани на поперековій ділянці зліва та справа, що не проникають в заочеревинний простір, рани в ділянці правого плечового суглобу.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 642 від 25 серпня 2020 року тілесне ушкодження у вигляді рани, що проникає в грудну порожнину, за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, всі решта ран відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння та лікування необхідний час більше 6 діб.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій обвинуваченої, оскаржує вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості. Зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, судом не враховано те, що вчинений нею злочин є продовжуваним та у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Факт щирого каяття повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження, в той же час, в ході судового розгляду встановлено, що заподіяна потерпілому шкода обвинуваченою не відшкодована. Відсутність позитивних змін у її поведінці свідчить про суспільну небезпечність останньої та є підставою для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання. У зв`язку із цим, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу у повному обсязі, обвинуваченої та її захисника, які, кожен окремо, відносно задоволення апеляційної скарги заперечили, просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій та доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є правильною, і ніким із учасників судового провадження не оспорюється.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

Доводи прокурора, що суд першої інстанції зобов`язаний був призначити ОСОБА_7 покарання в межах зазначених ним апеляційних вимог у виді 5 років позбавлення волі, без застосування ст.ст. 75, 76 КК України, є безпідставними. Висновки місцевого суду в цій частині стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винної, яка, будучи раніше не судимою, свою винуватість у вчиненому визнала в повному обсязі, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, а також позицію потерпілого, який в суді показав, що конфлікт між ними виник через те, що він намагався забрати у дочки обвинуваченої, з якою примирився, грошові кошти, просив не позбавляти її волі.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також примирення з потерпілим, підставно віднесені судом до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Про можливість виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі на певний строк свідчить і досудова доповідь органу пробації /а.к.п. 37-38/.

З урахуванням особи ОСОБА_7 , обставин, які передували вчиненню злочину, а також тих, які пом`якшують її покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення безальтернативного виду покарання у мінімальному розмірі, визначеного санкцією ч. 1 ст. 121 КК України та про можливість її виправлення і перевиховання без ізоляції від суспільства, із застосуванням до неї ст. 75 КК України та покладення на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України за її поведінкою.

Таким чином призначене обвинуваченій покарання не є надто м`яким та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винної. І таке покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстави для задоволення поданої прокурором апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 10 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: