У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000643 від 10 серпня 2020 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.146, ст.340 КК України, та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, п.3, п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.127, ч.3 ст.146, ч.1 ст.255, ст.340, ч.ч.4,5 ст.27 ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

І. Суть питання, що вирішується.

15 січня 2021 року з Київського апеляційного суду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду по суті надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №000643 від 10 серпня 2020 року, відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.146, ст.340 КК України та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, п.3, п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.127, ч.3 ст.146, ч.1 ст.255, ст.340, ч.ч.4,5 ст.27 ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України (справа №359/10346/20, провадження №1-кп/357/656/21).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2021 року визначено склад колегії суддів: головуючого - суддю Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 та суддів ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , того ж дня передано матеріали провадження.

Ухвалою судді від 15.01.2021 року по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому винесені питання, регламентовані ст.ст.314-316 КПК України.

ІІ. Позиція, клопотання, скарги і заяви учасників судового провадження у підготовчому судовому засіданні.

1. Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити судовий розгляд кримінального провадження, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду, підстави для закриття чи зупинення провадження відсутні, угоди не укладались, в наступне судове засідання просила викликати сторони судового провадження, питання щодо виклику свідків та інших осіб згідно реєстру матеріалів досудового розслідування вирішити у наступному судовому засіданні. Також заявила письмові клопотання про обрання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки, на її думку, обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні як особливо тяжкого так і ряду тяжких насильницьких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді понад десяти років позбавлення волі, ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання та продовження зазначеного запобіжного заходу на стадії досудового розслідування та судового розгляду, на даний час не відпали та продовжують існувати.

Зокрема, на думку прокурора, обвинувачені можуть переховуватися від суду, оскільки вже вчиняли такі дії під час досудового розслідування, були оголошені у розшук, один із них користувався підробленими документами. Також прокурор вважає, що обвинувачені можуть знищити, приховати та спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, використати свої навички та кримінальні зв`язки для здійснення тиску на свідків, шляхом висловлення їм погроз, підкупу їх з метою створення штучних доказів сторони захисту, що вже мало місце на досудовому розслідуванні, в результаті чого один зі свідків змінював свої показання, можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також прокурором було подано письмові заперечення на всі клопотання та скарги сторони захисту, які приєднанні до матеріалів провадження, в судовому засіданні прокурор заперечувала щодо клопотання про скасування арешту майна та підтримала клопотання про надання дозволу на трансляцію судового розгляду.

2. Представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , думку прокурора щодо можливості призначення справи до судового розгляду та клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою підтримала, просила призначити справу до судового розгляду та задовольнити клопотання прокурора, щодо прийняття до розгляду цивільних позовів про відшкодування шкоди, завданої злочином свою позицію не висловила. Щодо скарг та клопотань сторони захисту, в тому числі і щодо скасування арешту заперечувала проти їх задоволення у зв`язку з необґрунтованістю та відсутністю правових підстав. Також просила суд задовольнити клопотання про надання дозволу на трансляцію судового розгляду.

Інші потерпілі та їх представники в підготовче судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про час і місце його проведення своєчасно та належним чином, надіслали до суду письмові клопотання про проведення підготовчого судового засідання без їх участі, проти чого заперечували учасники судового провадження, а саме сторона захисту.

3. Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник-адвокат ОСОБА_8 заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подали до суду клопотання про повернення обвинувального акту, посилаючись на те, що останній не відповідає вимогам КПК України і має бути повернутий для усунення наявних недоліків, оскільки не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та відсутній розмір завданої шкоди, клопотання прокурора є необґрунтованим, оскільки будь-які докази причетності ОСОБА_10 до інкримінованих злочинів та зазначені прокурором ризики відсутні. Враховуючи тісні соціальні зв`язки обвинуваченого, його майновий стан, характеристику за місцем проживання, наявність утриманців, захисник просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також подав до суду скаргу на постанову про оголошення розшуку підозрюваного, щодо скасування арешту майна не заперечував. У задоволенні клопотання про надання дозволу на трансляцію судового розгляду просили відмовити.

4. Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник-адвокат ОСОБА_9 також заперечували проти призначення справи до судового розгляду, подали до суду клопотання про повернення обвинувального акту, просили суд повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на те, що вказаний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 та ч.3 ст.291 КПК України, а саме не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та належного формулювання обвинувачення, обвинувальний акт не підписаний прокурором, у вказаному кримінальному провадженні не вручалось повідомлення про підозру ОСОБА_11 , та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити на домашній арешт, враховуючи тісні соціальні зв`язки обвинуваченого, стан його здоров`я, позитивні характеристики. Також були подані до суду заперечення на ухвали слідчих суддів, скарги на рішення, дії та бездіяльність прокурора, клопотання про визначення запасного судді, щодо скасування арешту майна не заперечували. У задоволенні клопотання про надання дозволу на трансляцію судового розгляду просили відмовити.

5. Адвокатом ОСОБА_13 , що діє в інтересах ОСОБА_14 та є третьою особою в судовому провадженні, щодо майна якої вирішується питання про арешт було подано клопотання про скасування арешту майна в порядку ст.174 КПК України, яке підтримав в судовому засіданні в повному обсязі та просив його задовольнити.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.

З норм статті 314 КПК України вбачається, що після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

Відповідно до статті 315 КПК України якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду.

2. З метою підготовки до судового розгляду суд:

1) визначає дату та місце проведення судового розгляду;

2) з`ясовує, у відкритому чи закритому судовому засіданні необхідно здійснювати судовий розгляд;

3) з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді;

4) розглядає клопотання учасників судового провадження про:

здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту;

витребування певних речей чи документів;

здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні.

5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду. Судовий розгляд має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

ІV. Висновки та мотиви суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження по викладених у ст.314-315 КПК України питаннях, вивчивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки про отримання обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, письмові клопотання, скарги, заперечення, заяви сторони обвинувачення і захисту, обговоривши їх у підготовчому судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків.

1. Розгляд клопотань сторони захисту про повернення обвинувального акту прокурору в порядку ч.3 ст.314 КПК України.

1.1. Щодо доводів сторони захисту про невідповідність обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, суд зазначає наступне.

Згідно з п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення викладається в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за доцільне прокурор.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, фактичних обставин справи, а також про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не можуть бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання суд має встановити, чи відповідає по формі обвинувальний акт вимогам КПК України, зокрема ст.291 КПК України, та чи не містить він положення, що суперечать одне одному. Водночас обставини, викладені в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, тобто суть обвинувального акта, є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті.

Підстава для повернення обвинувального акту прокурору визначена в п.3 ч.3 ст.314 КПК України, яким передбачено, що суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Таким чином, вказаною нормою закону визначено виключний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме невідповідність обвинувального акта вимогам закону.

Таким чином, на думку суду, обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні складений відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України усі необхідні реквізити обвинувального акту, направленого до суду у цьому кримінальному провадженні, зазначені у його тексті слідчим та прокурором, який затверджував зазначений акт, включаючи, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які орган досудового розслідування вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення за нормами КК України та формулювання самого обвинувачення.

У реєстрі матеріалів досудового розслідування доданого до обвинувального акту викладено рух та сутність вчинених на стадії досудового розслідування слідчих та процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні.

До того ж, як прямо передбачено законом, фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються в такій формі і в такому об`ємі, в тому числі щодо способу вчинення кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими за результатами проведеного досудового розслідування.

Посилання сторони захисту на неконкретність обвинувачення, суд вважає необґрунтованими, оскільки в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як їх було встановлено під час досудового розслідування, при цьому суд позбавлений процесуальної можливості вимагати від сторони обвинувачення вказувати ті обставини, які не були нею встановлені.

На думку суду, формулювання обвинувачення викладено в обвинувальному акті так, як це вважав за необхідне прокурор, при цьому суд не може вийти за межі підготовчого судового засідання, під час якого фактичні обставини справи не досліджуються.

У той час як питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, а також питання того, чи уповноважений суб`єкт вручав підозру обвинуваченим, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.

За нормами чинного кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання суд не дає оцінки фактичним обставинам, доказам та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судовим рішенням, а тому в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_8 про повернення прокурору обвинувального акту слід відмовити.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини як джерела права, суд зобов`язаний обґрунтовувати своє рішення, але це не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїс Торіха проти Іспанії»).

1.2. Щодо доводів сторони захисту адвоката ОСОБА_9 про недотримання вимог положень ч.3 ст. 291 КПК України, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; анкетні відомості викривача; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта; розмір пропонованої винагороди викривачу, дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до п. 13. ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором, а згідно з ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Як вбачається із направленого до суду обвинувального акту, його складено слідчим другого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_16 28.12.2020 року, який входив до складу групи слідчих, та цього ж дня затверджено прокурором.

Системний аналіз статей 110 та 291 КПК України дозволяє зробити висновок, що обвинувальний акт набуває усіх ознак процесуального рішення прокурора, яким він висуває обвинувачення особі, з моменту його затвердження прокурором. Для цього прокурор має підписати його. Підпис слідчого вимагається, якщо акт складено останнім. При цьому, наявність підпису лише слідчого, без підпису прокурора, не робить обвинувальний акт завершеним процесуальним рішенням, оскільки слідчий не має самостійних повноважень висувати обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що підписання обвинувального акту прокурором надає йому статусу офіційного документу і свідчить про належне його затвердження прокурором.

Також, згідно п.9.27 Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 №27 встановлено, що посадові особи органів прокуратури підписують документи в межах своїх повноважень, визначених актами законодавства, регламентами Офісу Генерального прокурора і регіональних прокуратур та іншими нормативно-правовими та відомчими актами. Підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ (повної, якщо документ надруковано не на бланку, скороченої, без зазначення назви прокуратури на документі, надрукованому на бланку), особистого підпису, ініціала імені та прізвища.

Викладені обставини в сукупності свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, і така невідповідність є суттєвою та не дає можливість призначення провадження до розгляду, так як в подальшому, через вказаний суттєвий недолік не надасть можливість повно та всебічно розглянути справу по суті.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає наявність саме в обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Так, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає, що є підстави за наявності зазначеного порушення згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки воно унеможливлює прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду по суті.

За встановлених обставин обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України, а клопотання захисника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 до задоволення.

В зв`язку з поверненням обвинувального акту, колегія суддів вважає за необхідне розглянути питання щодо запобіжних заходів відносно обвинувачених в порядку ч.3 ст.315 КПК України та відмовити у задоволенні поданих учасниками судового провадження письмових клопотань та скарг в порядку ч.2 ст.315 КПК України, оскільки вирішення таких питань законодавець пов`язує виключно з підготовкою та призначенням справи до судового розгляду.

2. Мотиви суду щодо клопотань прокурора про обрання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу сторони захисту та обрання запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою за письмовими клопотаннями прокурора, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. У вказаному рішенні зазначено, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосований судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

З урахуванням вказаного, суд відмічає, що застосування строків тримання під вартою згідно норм діючого кримінального процесуального законодавства передбачено: 1) слідчим суддею під час досудового розслідування (ст.ст. 197, 199 КПК України); 2) судом під час саме судового розгляду (ст.ст. 315, 331 КПК України). Таким чином, на стадії підготовчого судового засідання суд має право розглянути клопотання учасників судового провадження про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Заявлені прокурором клопотання про обрання запобіжних заходів у виді тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під вартою за процесуальним змістом і формою відповідають вимогам ст. 184 КПК України.

З дотриманням ч. 2 ст. 184 КПК України клопотання направлялись 02.06.2021 для вручення обвинуваченому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , однак останні відмовились їх отримувати, що підтверджується актами про відмову отримати кореспонденцію від 02.06.2021, а їх захисникам на офіційні електронні пошти 09.06.2021, що заперечувалось у судовому засіданні самими обвинуваченими та захисниками, у зв`язку з чим в судовому засіданні було оголошено перерву та надано час для ознайомлення із вказаними клопотаннями.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження

ст. 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень за ознаками ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ст. 340 КК України, та ОСОБА_11 за ознаками ч.1 ст. 255, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ст. 340, п. п. 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. ч. 4, 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України - враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинувачених до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо них запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Щодо заявлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , суд зазначає.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочинів, у тому числі особливо тяжкого, насильницьких, за попередньою змовою у складі групи осіб, частина з яких дотепер не встановлена, а значна частина учасників активно переховується від органів досудового розслідування та суду, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими учасниками злочину, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних, засобах (ризик змови). 28.02.2020 року ОСОБА_10 було оголошено в розшук, у зв`язку із переховуванням його від органу досудового розслідування та 12.03.2020 затримано. Зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_10 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях обвинуваченого, крім тримання під вартою. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та, ймовірніше за все, прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Колегія суддів не може погодитися з усіма ризиками на які посилається прокурор, вважає, що з перебігом часу та передачею матеріалів до суду, прокурор повинен довести, що ризики, які існували на стадії досудового розгляду продовжують існувати і при розгляді кримінального провадження у суді, а також те, що з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження строків тримання під вартою.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає доводи захисту в цій частині слушними, що такий ризик, як знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення втратив свою актуальність, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, а обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування передані до суду. Згідно з ч. 1 ст. 290 КПК України, прокурор (слідчий) вже повідомили ОСОБА_10 про завершення досудового розслідування та визнали зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту. Жодних фактів, що ОСОБА_10 вживав заходів щодо знищення, приховування чи спотворення будь яких з речей чи документів, які мають значення для справи під час досудового розслідування, прокурором не наведено, а відтак не можуть бути враховані при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час підготовчого судового засідання. Нових доказів на підтвердження існування цього ризику прокурором не надано. З цих підстав, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів цей ризик не враховує.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, не погоджуючись з доводами захисту, зазначає, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинуваченого особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_10 , характеризують його як особу із зв`язком у кримінальному середовищі, здатну до протидії судовому провадженню шляхом впливу на свідків. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наразі перебуває лише на стадії підготовчого судового засідання, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є реальним.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурор обґрунтовує його наявність, у випадку звільнення обвинуваченого, можливістю фальсифікації доказів причетності тої чи іншої особи, а також перешкоджанню процесу здійснення правосуддя, оскільки, володіючи відомостями щодо свідків, обвинувачений зможе вплинути на них з метою схиляння до відмови від показів взагалі. З вказаними доводами прокурора колегія суддів не може погодитись з огляду на таке. В теорії права має місце поняття як конкуренція загальної та спеціальної норми. Так, ризики, передбачені в п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є деталізованими та мають значення спеціальних норм по відношенню до ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурором фактично продубльовано ризики впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також можливість знищення і спотворення доказів, тобто їх фальсифікацію. Така позиція сторони обвинувачення не підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вказаний ризик є загальною нормою та не може бути конкретизований через застосування положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Інших обставин на підтвердження ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином прокурором не наведено, фактичних доказів не надано, що свідчить про необґрунтованість ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. А відтак, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів цей ризик не враховує, погоджуючись з доводами захисту про відсутність заявленого ризику.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, надає оцінку доданим доказам до клопотання захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, не ставлячи під сумнів їх достовірність, оцінює в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством, зокрема наявністю офіційного шлюбу (дружини), малолітньої доньки, постійного місця проживання, батьків похилого віку, які потребують догляду, посередньої характеристики за місцем реєстрації та проживання, неофіційного місця роботи, відсутністю судимостей та відомостей про наявність захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення, відсутністю скарг про неналежні умови його перебування або лікування, у разі виникнення в цьому потреби, в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Вказані обставини, за переконанням суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченим перешкод запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судові засідання та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. В зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 у кримінальному провадженні.

Щодо заявлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , суд зазначає.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів, у тому числі особливо тяжкого, насильницьких, за попередньою змовою у складі групи осіб, частина з яких дотепер не встановлена, а значна частина учасників активно переховується від органів досудового розслідування та суду, що зумовлює підвищені ризики невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків як з метою уникнення власної кримінальної відповідальності, так і сприяння в уникненні такої відповідальності іншими учасниками злочину, без обмеження себе для цього в жодних, у тому числі протиправних засобах (ризик змови). 17.04.2014 року ОСОБА_11 було оголошено в міжнародний розшук та лише 10.03.2020 затримано, оскільки останній вдавався до неправомірних заходів шляхом використання паспорту громадянина України для виїзду за кордон, в якому зазначені анкетні дані іншої особи. Зазначені ризики є суттєвими і їм неможливо запобігти у разі застосування до ОСОБА_11 будь-яких інших запобіжних заходів, що не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях обвинуваченого, крім тримання під вартою. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та, ймовірніше за все, прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленню правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено.

Аналогічно колегія суддів не може погодитися з усіма ризиками на які посилається прокурор, вважає, що з перебігом часу та передачею матеріалів до суду, прокурор повинен довести, що ризики, які існували на стадії досудового розгляду продовжують існувати і при розгляді кримінального провадження у суді, а також те, що з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження строків тримання під вартою.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає доводи захисту в цій частині слушними, що такий ризик, як знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення втратив свою актуальність, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, а обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування передані до суду. Згідно з ч. 1 ст. 290 КПК України, прокурор (слідчий) вже повідомили ОСОБА_11 про завершення досудового розслідування та визнали зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту. Жодних фактів, що ОСОБА_11 вживав заходів щодо знищення, приховування чи спотворення будь яких з речей чи документів, які мають значення для справи під час досудового розслідування, прокурором не наведено, а відтак не можуть бути враховані при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час підготовчого судового засідання. Нових доказів на підтвердження існування цього ризику прокурором не надано. З цих підстав, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів цей ризик не враховує.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, не погоджуючись з доводами захисту, зазначає, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинуваченого особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 , характеризують його як особу із зв`язком у кримінальному середовищі, здатну до протидії судовому провадженню шляхом впливу на свідків. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наразі перебуває лише на стадії підготовчого судового засідання, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для нього аспекті є реальним.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурор обґрунтовує його наявність, у випадку звільнення обвинуваченого, можливістю фальсифікації доказів причетності тої чи іншої особи, а також перешкоджанню процесу здійснення правосуддя, оскільки, володіючи відомостями щодо свідків, обвинувачений зможе вплинути на них з метою схиляння до відмови від показів взагалі. З вказаними доводами прокурора колегія суддів не може погодитись з огляду на таке. В теорії права має місце поняття як конкуренція загальної та спеціальної норми. Так, ризики, передбачені в п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є деталізованими та мають значення спеціальних норм по відношенню до ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурором фактично продубльовано ризики впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, а також можливість знищення і спотворення доказів, тобто їх фальсифікацію. Така позиція сторони обвинувачення не підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки вказаний ризик є загальною нормою та не може бути конкретизований через застосування положень п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Інших обставин на підтвердження ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином прокурором не наведено, фактичних доказів не надано, що свідчить про необґрунтованість ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. А відтак, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів цей ризик не враховує, погоджуючись з доводами захисту про відсутність заявленого ризику.

Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, надає оцінку доданим доводам захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, не ставлячи під сумнів їх достовірність, оцінює в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством, зокрема наявністю сім`ї, двох неповнолітніх дітей 2007 та 2011 років народження, постійного місця проживання, позитивної характеристики за останнім місцем роботи, наявністю вищої освіти, відсутністю судимостей.

Колегія суддів також надає оцінку доводам захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту щодо скарг про неналежні умови його перебування або лікування в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» та стану його здоров`я, та зазначає, що у медичних довідках, які долучені, відсутня будь яка констатація лікарями факту такого стану здоров`я ОСОБА_11 , що вимагає невідкладної госпіталізації, а необхідність проведення ряду обстежень, про яку ставить питання сторона захисту, може бути реалізована ними без будь-яких обмежень та перешкод. Колегія суддів вважає, що зазначені у клопотанні відомості про захворювання у обвинуваченого, не унеможливлюють застосування до нього попереднього ув`язнення.

Вказані обставини, за переконанням суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для вживання обвинуваченим перешкод запобігання відправлення правосуддя в спосіб неявки в судові засідання та для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження. В зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_11 у кримінальному провадженні.

На підставі п.п. 1,2 ч.4 ст.183 КПК України, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, на даному етапі судового провадження вважає неможливим визначити розмір застави щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у зв`язку з обвинуваченням останніх у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства.

У зв`язку із доведенням підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження в порядку ст.194 КПК України, колегія суддів вважає за можливе відмовити у клопотаннях захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну запобіжних заходів з тримання під вартою на домашній арешт, так як захист в основному обґрунтовує свою позицію в усних та письмових клопотаннях відсутністю заявлених ризиків, яким суд вже надав оцінку в мотивувальній частині рішення та не доводить на даному етапі можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 184, 314, 315, 324, 367, 369, 370, 371, 372, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_8 про повернення прокурору обвинувального акту у справі № 359/10346/20 (провадження 1-кп/357/656/21) - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про повернення прокурору обвинувального акту у справі № 359/10346/20 (провадження 1-кп/357/656/21) задовольнити.

Обвинувальний акт, який затверджено у кримінальному провадженні №000643 від 10 серпня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255, ч.3 ст.146, ст.340 КК України, та за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, п.3, п.12 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.127, ч.3 ст.146, ч.1 ст.255, ст.340, ч.ч.4,5 ст.27 ч.1 ст.366, ч.4 ст.358 КК України, повернути старшому прокурору групи прокурорів у кримінальному провадженні - начальнику третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

В задоволенні скарги захисника ОСОБА_15 на дії та бездіяльність прокурора відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_17 про визначення запасного судді відмовити.

В задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 на постанову про оголошення розшуку підозрюваного відмовити.

В задоволенні клопотань голови колегії ГО «Адвокатська дорадча група» ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_19 про надання дозволу на трансляцію судового засідання відмовити.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_13 про скасування арешту майна відмовити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-?задовольнити.

Обрати ? ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком?на 60 днів,?тобто до?07.08.2021 включно без визначення розміру застави.
Клопотання старшого прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - начальника третього відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -?задовольнити.

Обрати? ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком?на 60 днів,?тобто до?07.08.2021 включно без визначення розміру застави.
В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про відмову в задоволенні клопотань прокурора, зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам та направити для виконання до Державної Установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст.395 КПК України.

Повний текст ухвали оголошено 14 червня 2021 о 09 год. 15 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3