Номер провадження: 11-кп/813/1452/21
Номер справи місцевого суду: 495/2974/21 1-кп/495/576/2021
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 23.04.2021, якою в підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0001505 від 03.10.2020 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Травневе Березівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України, застосовано запобіжний заходу у виді тримання під вартою до 21.06.2021 включно

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 23.04.2021 в підготовчому судовому засіданні в процесі розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0001505 від 03.10.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та застосовано відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, а саме до 21.06.2021 включно, із утриманням в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор».

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та в зазначеному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ч. 1 с. 177 КПК України, а саме перебуваючи на волі обвинувачений може вдатись до спроб переховування від суду; незаконно впливати на свідків та потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлюються тим, що на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської області відносно ОСОБА_7 перебувають обвинувальні акти за ч. 3 ст. 187 КК України, останній перебував у розшуку під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 було незаконно затримано, зокрема із застосуванням насильницьких дій щодо нього, натомість він не чинив опір та не переховувався під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;
- судом не надано оцінки тому факту, що ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру в інкримінованих йому злочинів, а пред`явлене йому обвинувачення сфабриковано;
- суд 1-ої інстанції не врахував стан здоров`я обвинуваченого, який з 2019 року хворіє на епілепсію, а також наявність у нього дитини, яка хворіє на гідроцефалію.
Посилаючись на викладені обставини, обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід на інший не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської обл. знаходиться кримінальне провадження № 0001505 від 03.10.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Що стосується посилань обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу того, що йому не було повідомлено про підозру в інкримінованих йому злочинів, а пред`явлене йому обвинувачення сфабриковано, апеляційний суд зазначає, що відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування 04.03.2021 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру та 17.04.2021 було повідомлено про нову підозру (а.с.16), тому доводи обвинуваченого з цього приводу не знайшли свого підтвердження.

Окрім того, з апеляційної скарги обвинуваченого, матеріалів провадження, а також відомостей з ЄРДР, вбачається, що триває судовий розгляд кримінального провадження №0001505 від 03.10.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України та остаточне рішення по кримінальному провадженню ще не прийнято.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, один з яких пов`язаний із замахом на завдання смерті людині, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до вимог ст.ст. 68, 70 КК України, позбавлення волі до 10 років), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється характеристикою обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, він не одружений, офіційно не працевлаштований, тобто в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, відповідно до постанови слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 від 11.11.2020 досудове розслідування зазначеного кримінального провадження було зупинене та обвинувачений ОСОБА_7 був оголошений у розшук, що також підтверджує існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки та потерпілі підлягають безпосередньому допиту судом, а також те, що обвинуваченому відомі місця проживання свідків та потерпілого, колегія суддів вважає, що в даному випадку існує ризик можливого незаконного спливу останнього на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд вважає, що в зазначеному кримінальному провадження також існує ризик можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, оскільки на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської обл. перебувають обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення та його схильність до вчинення злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на викладені судом обставини.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Натомість, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо наявності в нього захворювання на епілепесію.

Так, відповідно до медичної довідки з СІЗО №21 від 12.03.2021 (а.с.28) обвинувачений ОСОБА_7 хворіє на посттравматичну епілепсію та потребує у щоденному прийомі ліків для попередження епідприступів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України №460/5 від 18.03.2013 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
При цьому, відповідно до медичної довідки СІЗО №21 від 12.03.2021 не зазначено про неможливість надання ОСОБА_7 зазначеного лікування, тобто керівництво слідчого ізолятору уповноважене направити хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку, який в змозі надати ОСОБА_7 необхідну профілактичну допомогу.
Відповідно до ч 1. ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Зазначені обставини на думку апеляційного суду є такими, що застосовуються і під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, оскільки ОСОБА_7 є особою, яка тримається під вартою та потребує забезпечення своїх прав.
Враховуючи викладе, апеляційний суд вважає, що вимоги обвинуваченого про його потребу в належному медичному лікуванні та наданні профілактичної допомоги є такими, що підлягають задоволенню, при цьому зазначені обставини не можуть бути беззаперечною умовою для скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки обвинувачений може отримати кваліфіковану медичну допомогу в межах установи попереднього ув`язнення.
Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування насильницьких дій до нього під час його затримання. Крім того, обвинувачений у судовому засідання апеляційного суду зазначив, що працівниками СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеської області відносно нього при затримання застосовувалось фізичне насильство, в результаті якого він отримав тілесні ушкодження.
Отже, колегія суддів, вважає за необхідне доручити ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в зазначеній усній заяві обвинуваченого, з метою дотримання прав обвинуваченого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін, як законна та обґрунтована.
Керуючись ст.ст. 24, 28, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 23.04.2021, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України під час судового розгляду кримінального провадження в підготовчому судовому засіданні застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.06.2021 включно залишити без змін.

Доручити ТУ Державного бюро розслідування, розташованому в м. Миколаєві провести перевірку фактів, викладених в усній заяві обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування відносно нього фізичного впливу працівниками Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеської області при його затриманні та доставки у відділ поліції.

Зобов`язати службових осіб ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» надати належну медичну допомогу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4