№ 536/717/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

обвинуваченої - ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

обвинуваченого - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці, в залі суду, клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - ОСОБА_7 та клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про повернення прокурору обвинувального акта,

ВСТАНОВИВ:
Вказані клопотання про повернення обвинувального акта обґрунтовані зокрема такими підставами:

1. Вручення обвинувального акта відбувалося не прокурором, а слідчим; також не вручено обвинувальний акт захисникам, що суперечить положенням статті 293 КПК України;

2. Обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення;

3. Неконкретність обвинувачення щодо ОСОБА_10 в частині інкримінованого правопорушення стосовно «придбання» та/або «виготовлення» обладнання призначеного для виготовлення психотропних речовин; та стосовно дій «у складі організованої групи» чи «за попередньою змовою групою осіб»;

4. Обвинувальний акт не скріплено гербовою печаткою Полтавської обласної прокуратури;

5. Недоведеність обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - підтримали клопотання про повернення прокурору обвинувального акта.

Обвинувачений ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_6 покладалися на розсуд суду при вирішенні клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, дослідивши матеріали вказаних клопотань, обвинувального акта та додатків до нього, дійшов наступних висновків.

Звернення прокурора із обвинувальним актом до суду є завершальною стадією досудового розслідування. Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Таким чином, обвинувальний акт - це документ, в якому міститься оцінка, дана представником державної влади певним фактам і поведінки причетних до них осіб.

Підготовче судове провадження є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, єдиною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Виходячи зі змісту частини 3 статті 314 та статті 315 КПК під час підготовчого судового провадження суд має право прийняти обмежене коло рішень та вирішити питання, пов`язані з призначенням кримінального провадження до судового розгляду, й при цьому з`ясування законності процесуальних дій (чи бездіяльності) та рішень органу досудового розслідування виходить за межі компетенції суду.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема, має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього кодексу.

Отже суд може повернути прокурору обвинувальний акт виключно з підстав його невідповідності вимогам статті 291 КПК, для чого суд має встановити невідповідність такого обвинувального акта положенням цієї статті.

Оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акта не може бути підставою будь-яка формальна його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити наявність реальних перешкод для призначення судового розгляду.

Тобто, питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті фактичним обставинам справи, про узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, не може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження, оскільки на цій стадії судового провадження суд позбавлений можливості дослідити докази, що стосуються прийнятих процесуальних рішень слідчим та прокурором, які можуть бути досліджені лише під час судового розгляду.

Також, відповідно до частини 4 статті 291 КПК забороняється надання суду до початку судового розгляду інших документів, ніж обвинувальний акт та додатки до нього.

Тому оцінка судом під час підготовчого судового провадження законності та обґрунтованості проведених у ході досудового розслідування процесуальних дій та прийнятих рішень слідчого чи прокурора виключно на підставі доводів однієї сторони порушить принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зміст якого за частинами 1, 2 статті 22 КПК полягає у самостійному обстоюванні стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом, та рівних прав сторін кримінального провадження на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим кодексом.

За частиною 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Крім того, за частиною 6 статті 368 КПК, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тому судом враховується висновок, викладений у постанові Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 03.07.2019 в справі №273/1053/17, за яким кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

В той час, сторона захисту у більшості порушених у клопотанні питань, безпосередньо вказує не на відповідність обвинувального акта ст.291 КПК України, а іншим процесуальним нормам, зокрема щодо порядку вручення обвинувального акта; недоведеність вини; не вірне формулювання обвинувачення, що не є предметом дослідження у підготовчому судовому засіданні під час вирішення питання про відповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України.

Більш того, вирішення зазначених обставин у клопотаннях захисників вирішуються під час іншого етапу судового процесу, а саме під час судового розгляду, оскільки відповідно до ст. 347 КПК України, після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового розгляду.

Судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта.

Статтею 348 КПК України визначено зокрема те, що після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Крім цього, відповідно до ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З аналізу вищевказаної статті слід дійти висновку, що прокурор самостійно обирає межі висунутого обвинувачення при цьому самостійно визначає фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважає встановленими, в той час винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення є предметом судового розгляду, так само і питання про зміну обвинувачення чи відмову від обвинувачення вирішується під час судового розгляду.

Що стосується відсутності гербової печатки на обвинувальному акті, суд вважає за необхідне зазначити, що ч.3 ст. 291 КПК України містить вимоги щодо посвідчення обвинувального акта виключно шляхом підпису слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Жодних додаткових вимог щодо посвідчення обвинувального акта у ст. 291 КПК України не зазначено. Позиція захисту щодо необхідності посвідчення обвинувального акта гербовою печаткою зазвичай базується на необхідності додержання вимог щодо реквізитів офіційного документу, які зокрема містяться у підзаконних нормативно-правових актах, які визначають правила діловодства та документообороту, але такий підхід суперечить ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише Конституцією України, міжнародними договорами, цього Кодексу та інших законів України. Таким чином, застосування в межах кримінального процессу будь-яких підзаконних нормативно-правових актів або актів організаційно-розпорядчого характеру, без вказівки на це в КПК буде суперечити порядку кримінального провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи захисників є необґрунтованими, обвинувальний акт відповідає вимогам чинного КПК, порушень, які перешкоджають призначенню судового розгляду, та за наявності яких суд має повернути такий обвинувальний акт, не встановлено, а тому клопотання про повернення обвинувального акта прокурору не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110, 291, 337, 348 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - ОСОБА_7 та клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про повернення прокурору обвинувального акта відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга в Полтавський апеляційний суд протягом семи днів з моменту її проголошення через Кременчуцький районний суд Полтавської області.

Головуючий суддяОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3