ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2269/21 Справа № 204/5089/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000215 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
Встановила:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року було задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 . Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою продовжено на 60 діб до 10 вересня 2021 року. Відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Цією ж ухвалою було задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_8 . Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у виді цілодобового домашнього арешту продовжено на 60 діб до 10 вересня 2021 року.
Судове рішення щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ніким з учасників провадження оскаржено не було.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що при вирішенні питання щодо можливості продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , враховано наведені прокурором ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений, усвідомлюючи невідворотність реального покарання в разі визнання його винним у вчиненні ним тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватись від суду, може впливати на потерпілого та обвинуваченого у кримінальному провадженні, крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також судом першої інстанції враховано, що на час обрання запобіжного заходу, обвинувачений ОСОБА_6 офіційно не працював, не має міцних соціальних зв`язків, згідно з реєстром до обвинувального акту існують вагомі докази причетності його до кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, відсутність даних щодо його позитивної репутації.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове рішення, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Вважає, що вказане рішення прийнято з порушенням діючого КПК, без урахування обставин та без достатнього обґрунтування.
На його думку, при винесенні оскаржуваної ухвали, суд не обґрунтував висновок, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 , не дивлячись на те, що ОСОБА_8 був обраний, а потім і подовжений більш м`який запобіжний захід, і це жодним чином не погіршило його процесуальну поведінку. Відповідно, не зрозуміло, чому при інших рівних чинниках, більш м`який запобіжний захід не міг бути застосований і до ОСОБА_6 .
Захисник зазначає, що ОСОБА_6 має матір, бабусю, постійне місце проживання. Тривалий час неофіційно працює, на свої статки матеріально підтримує бабусю, яка є особою похилого віку і потребує допомоги. Тобто, на його думку, об`єктивно доведена наявність міцних соціальних зв`язків.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, просили її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу та обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 року визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного Реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 18 травня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.07.2021 року.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 13.07.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 з тих підстав, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, не змінилися. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, не має міцних соціальних зв`язків, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватись від суду; може впливати на потерпілого, обвинуваченого у кримінальному провадженні; крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи невідворотність реального покарання в разі визнання його винним у вчиненні ним тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, усвідомлюючи невідворотність покарання та його наслідки, з метою уникнення відповідальності за вчинене, може переховуватись від суду; може впливати на потерпілого та обвинуваченого у кримінальному провадженні; крім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також суд першої інстанції врахувавши, що на час обрання запобіжного заходу обвинувачений офіційно не працював, не має міцних соціальних зв`язків, відсутність даних щодо його позитивної репутації, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
Колегія суддів зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, що ОСОБА_6 має матір, бабусю, постійне місце проживання, тривалий час неофіційно працює, на свої статки матеріально підтримує бабусю, яка є особою похилого віку і потребує допомоги, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, колегія суддів зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того просить захисник обвинуваченого, та приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.
Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4