УХВАЛА
Іменем України

12.03.2021 Справа №607/13946/20 Провадження № 1-кс/607/176/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 17.11.2020 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Алга Казахстану, громадянки України, заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

УСТАНОВИВ:
Старший слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_4 .
Клопотання мотивоване тим, що ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 17.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Слідчийзазначає, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , в невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, виник спільний злочинний умисел, направлений на вербування та переміщення людей з метою втягнення у заняття жебрацтвом з використанням уразливого стану осіб, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.
Після досягнення домовленостей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в невстановленому місці та у невстановлений час, зустрілися із ОСОБА_8 . Під час зустрічі вони з`ясували, що ОСОБА_8 перебуває в уразливому стані, що зумовлений її вираженими фізичними вадами, які обмежують здатність особи чинити опір незаконним діям, та тяжкими особистими обставинами (інвалідність першої групи), а також знаходження її в тяжкому матеріальному становищі (відсутність постійного місця роботи, заробітку, власного житла та коштів).
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_8 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлені дату та час, скориставшись уразливим станом особи, за допомогою умовлянь та обіцянок, домоглися її згоди на заняття жебрацтвом та схилили до виїзду в м. Тернопіль, чим здійснили вербування потерпілої у зайняття жебрацтвом.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_8 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, скориставшись уразливим станом особи, за допомогою автомобіля марки «Citroen Evasion» зеленого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , доставили в м. Тернопіль ОСОБА_8 , чим здійснили переміщення потерпілої для зайняття жебрацтвом.
В подальшому, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_8 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 в червні-липні 2020 року у місті Тернополі, використовуючи безправне положення і уразливий стан ОСОБА_8 , примусили останню займатись під їх контролем жебракуванням в місцях значного скупчення людей. Отримані від ОСОБА_8 кошти (милостиню) ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 у неї відбирали на свої власні потреби.
Крім цього, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 в невстановлений час в м. Ужгород Закарпатської області зустрілися із ОСОБА_9 . Під час зустрічі вони з`ясували, що ОСОБА_9 перебуває в уразливому стані, що зумовлений його вираженими фізичними вадами, які обмежують здатність особи чинити опір незаконним діям, та тяжкими особистими обставинами (інвалідність другої групи), а також знаходження його в тяжкому матеріальному становищі (відсутність постійного місця роботи, заробітку, власного житла та коштів).
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_9 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 в невстановлений час в м. Ужгород Закарпатської області, скориставшись уразливим станом особи, за допомогою умовлянь та обіцянок, домоглися його згоди на заняття жебрацтвом та схилили до виїзду в м. Тернопіль, чим здійснили вербування потерпілого у зайняття жебрацтвом.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_9 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час, скориставшись уразливим особи, за допомогою автомобіля марки «Citroen Evasion», зеленого кольору, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , доставили в м. Тернопіль ОСОБА_9 , чим здійснили переміщення потерпілого для зайняття жебрацтвом.
В подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою втягнення ОСОБА_9 у заняття жебрацтвом, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 в червні-липні 2020 року у місті Тернополі, використовуючи безправне положення і уразливий стан ОСОБА_9 , примусили останнього займатись під їх контролем жебракуванням в місцях значного скупчення людей. Отримані ОСОБА_9 кошти (милостиню) ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 у нього відбирали на свої власні потреби.
Слідчий зазначає, що у кримінальному провадженні № 0000474 від 17.11.2020 наявна обґрунтована підозра щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

За таких підстав слідчий просить застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. У разі сплати застави покласти на підозрювану обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та іншим підозрюваним у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання з викладених у ньому підстав та просила клопотання задовольнити. Додатково зазначила, що при визначенні розміру застави слід врахувати, що підозрювана не працює, не має будь-яких доходів та дане кримінальне правопорушення вчинила з метою особистого збагачення.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання та просила не застосовувати до ОСОБА_4 запобіжний засіб. У разі якщо слідчий суддя прийде до переконання про необхідність застосування такого заходу, просила застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту в нічну пору доби. Також зазначила, що підозра ОСОБА_4 не є обґрунтованою, так як зі стенограми протоколу допиту потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що остання добровільно проживала у підозрюваної, а кошти, отримані внаслідок жебракування, використовувала для власних потреб. Також, на думку захисника, не є доведеним перебування потерпілої в уразливому стані. Крім цього, захисник зазначила, що не є доведеними і ризики кримінального провадження, про які зазначає сторона обвинувачення.
У судовому засіданні підозрювана ОСОБА_4 підтримала позицію свого захисника і просила не застосовувати до неї запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання, додані до нього матеріали кримінального провадження, а також документи, надані у судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1). переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2). знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3). незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4). перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5). вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України).
Так слідчий суддя встановив, що ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 17.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.
06.08.2020 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України. При цьому слідчий суддя вважає необґрунтованими доводи сторони захисту, що ОСОБА_4 така підозра не вручена і остання не набула статусу підозрюваної у цьому кримінальному провадженні.
Так, ч. 1 ст. 278 КПК України визначає, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
За змістом ст. 111, 136 ч. 1 КПК України належним повідомленням особи є, зокрема будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом. Так само повідомлення може надсилатись особі засобами поштового зв`язку. Вказані обставини у сукупності та докази надіслання повідомлення про підозру на адресу ОСОБА_4 06.08.2020 засобами поштового зв`язку, а також докази неможливості вручити їй виклик до слідчого, що підтверджується повідомленням Яношівської сільської ради та доповідною запискою від 17.08.2020, свідчать про те, що остання набула статусу підозрюваної згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства.
Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , та її можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме:
Більше того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому слідчий суддя зауважує, що обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини, правильність кримінально-правової кваліфікації діяння потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні в ході судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , що не виключає можливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23.10.1994) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, з урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, та позицію сторони захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування клопотання та застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив, що існують ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, що остання підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Слідчий суддя вважає, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Також у цьому кримінальному провадженні підозрювана вже переховувалась від органу досудового розслідування, що стало підставою для оголошення її в розшук та зупинення досудового розслідування. Відтак слідчий суддя вважає, що ризик того, що ОСОБА_4 може повторно уникати від органу досудового розслідування є досить високим та доведеним стороною обвинувачення.

Щодо ризику впливати на потерпілих, свідків та іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні слідчий суддя зазначає таке. Так, ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання потерпілих, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Враховуючи, що ОСОБА_4 знайома з потерпілими у цьому кримінальному провадженні, вказане доводить, що з метою зміни ними показань на свою користь або відмови від дачі показань підозрювана може особисто або через третіх осіб впливати на потерпілих у незаконний спосіб. Разом з тим особи свідків у цьому провадженні ще не встановлені, а тому слідчий суддя вважає, що ризик того, що підозрювана може на них впливати є передчасним та недоведеним стороною обвинувачення. Так само відсутній і ризик впливу на іншого підозрюваного, оскільки кримінальне провадження відносно нього було виділене та вже розглянуте судом.

Також прокурором доведено, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Враховуючи відсутність в останньої постійного доходу, а також приймаючи до уваги, що дане кримінальне правопорушення вчинене з корисливим мотивом та відносно декількох потерпілих, слідчий суддя вважає високою вірогідність того, що ОСОБА_4 з метою незаконного отримання коштів для особистого збагачення може вчиняти аналогічні корисливі кримінальні правопорушення.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не є підтвердженим стороною обвинувачення, так як з урахуванням тривалого строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні малоймовірною є наявність речей та документів, які ще не були виявлені стороною обвинувачення та які можуть бути знищені, сховані чи спотворені підозрюваною.

Також слідчий суддя вважає, що посилання прокурора на ризик, що підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є неконкретизованим та формальним, так як посилання на те, що ОСОБА_4 може впливати на інших осіб, причетних до її злочинної діяльності, з метою невстановлення цих осіб органом досудового розслідування, не підтверджується жодними доказами та є лише припущенням сторони обвинувачення.

За таких підстав слідчий суддя доходить висновку, що прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною пятою статті 176 цього Кодексу.

Однак з урахуванням викладених вище обставин слідчий суддя доходить висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При цьому слідчий суддя так само відхиляє і доводи захисника щодо того, що дієвими у даному кримінальному провадженні будуть особисте зобов`язання чи домашній арешт у нічний період доби, так як такі запобіжні заходи не зможуть перешкодити підозрюваній переховуватись від органу досудового розслідування, спілкуватись з потерпілими у цьому кримінальному провадженні та незаконно на них впливати, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також слідчий суддя не приймає й інші доводи сторони захисту, вважаючи їх недоведеними у судовому засіданні та такими, які є частиною єдиної лінії захисту підозрюваної у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відтак слідчий суддя доходить висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти наявним у цьому кримінальному провадженні ризикам є цілодобовий домашній арешт. При цьому слідчий суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, що ОСОБА_4 не працює, міцність її соціальних зв`язків є середньою, стан здоров`я підозрюваної згідно з наданими медичними документами та встановленими у судовому засіданні обставинами не потребує негайного хірургічного втручання, і доходить висновку, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Крім цього, на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя покладає на ОСОБА_4 обов`язки, визначені даною нормою закону, доведені прокурором та в тому обсязі, який зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Така позиція слідчого судді відповідає вимогам КПК України та не є вирішенням слідчим суддею тих питань, які повинні вирішуватись судом під час судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст. 2, 8, 177, 178, 181, 183, 194, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000474 від 17.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на 40 (сорок) днів.
Заборонити ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрювану ОСОБА_4 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині клопотання відмовити.
Встановити строк дії ухвали до 20.04.2021.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, а підозрювана ОСОБА_4 має бути негайно доставлена до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної ОСОБА_4 .
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого в даному кримінальному провадженні.
Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваній ОСОБА_4 .
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1