Справа № 168/712/20 Провадження №11-кп/802/263/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 12 січня 2021 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.162 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 12.01.2021 року ОСОБА_8 звільнено на підставі ст.46 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.162 КК України закрито.
Органами обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він незаконно проник до житла особи, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, а саме, в тому, що він 26.09.2020 року, близько 02 години 30 хвилин, всупереч вимогам статті 30 Конституції України, якою передбачено право на недоторканість житла, не маючи визначених законом підстав та відповідного дозволу власника приміщення житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підійшов до вікна зазначеного житлового будинку, де руками відтиснув відчинене на провітрювання вікно, не маючи законних підстав для відвідування житла і дозволу ОСОБА_9 , не переслідуючи наміру заволодіти чужим майном, проник до вищезазначеного житлового будинку, де в подальшому був виявлений на кухні ОСОБА_9 .
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 подав клопотання та просив провадження в справі закрити, оскільки вони з обвинуваченим примирилися і він відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Не погоджуючись із ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду змінити та закрити кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважає ухвалу суду незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність (пп.3, 4 ч.1 ст.409 КПК України). Посилається на те, що судом не в повній мірі враховано ту обставину, що потерпілий подав заяву про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з його відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_8 також подав до суду заяву у якій просив закрити відносно нього кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України. Разом з тим, суд, звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України, що не вправі був робити. Обвинувачений ОСОБА_8 клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності не подав, про що помилково зазначено в ухвалі місцевого суду, а подав саме, заяву про закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України. Поряд з цим, в порушення вимог законодавства, судом не було з`ясовано наявності згоди обвинуваченого на таке звільнення, як і думки потерпілого саме щодо цього питання.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В судове засідання не з`явилися обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного подання. Проте, їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Стаття 46 КК України встановлює, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
На думку суду апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, місцевий суд не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи потерпілий ОСОБА_9 подав письмове клопотання про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, оскільки вони з обвинуваченим примирилися і наслідки закриття провадження йому зрозумілі.

Обвинувачений подав суду заяву в якій просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України і провадження в справі закрити, оскільки він з потерпілим примирився.

Пунктом 1 ч.1 ст.477 КПК України визначено, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочато слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених в тому числі і ч.1 ст.162 КК України.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Разом з тим, суд першої інстанції, прийшовши до правильного висновку про можливість і необхідність закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.162 КК України у зв`язку з примиренням останнього з потерпілим, що не вправі був робити, оскільки це суперечить вимогам ст.46 КК України.
У відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції, як це передбачено ст.417 КПК України.
Разом з тим, враховуючи подану потерпілим письмове клопотання про відмову від обвинувачення, яку останній підтримав в суді першої інстанції, наявність згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження, апеляційний суд закриває кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а судовий розгляд в суді першої інстанції проводиться у відповідності до ч.1 ст.337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.
За таких обставин, апеляційна скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 підлягає до задоволення.
На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 407, 417 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задоволити.
Ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 12 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст.164 КК України закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді