УХВАЛА
Іменем України
23.07.2021 Справа №607/13026/21 Провадження № 1-кс/607/4270/2021

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 13.01.2021 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івачів Долішній Тернопільського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого пекарем у ФОП ОСОБА_4 , раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

УСТАНОВИВ:
23.07.2021 старший слідчий СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .
Клопотання мотивоване тим, що Тернопільським районним управлінням поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 13.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Слідчийзазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що 08.01.2021 приблизно о 19 год. 00 хв. у ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_7 , які перебували поряд з пекарнею ФОП « ОСОБА_4 », що на АДРЕСА_2 , виник конфлікт, під час якого ОСОБА_7 зірвав роботу вказаної пекарні та пошкодив автомобіль марки «Volkswagen Touran», сірого кольору та автомобіль марки «Peugeot Partner», білого кольору, які перебували на території вказаного вище підприємства.

Того ж дня приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_4 , маючи на меті помститись ОСОБА_7 за протиправні дії останнього, домовився у телефонному режимі з ОСОБА_8 про зустріч з метою нанесення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, попередньо спланувавши та обдумавши свої злочині дії.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, свідомо передбачаючи наслідки таких дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою, 08.01.2021 приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи спільно, підійшли до потерпілого ОСОБА_7 .

Після чого ОСОБА_4 , знаходячись справа від потерпілого ОСОБА_7 , утримуючи в руках балончик зі сльозогінним газом дратівливої дії, розпилив його вміст потерпілому в обличчя, чим викликав дезорієнтацію останнього. Надалі з метою реалізації спільного злочинного наміру відповідно до розподілених ролей ОСОБА_8 , який перебував зліва від потерпілого, утримуючи в руках дерев`яну палицю, умисно наніс нею один удар в ділянку спини ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, об`єднані єдиним злочинним умислом, утримуючи в руках дерев`яну палицю, умисно наніс один удар в ділянку передпліччя правої руки потерпілого ОСОБА_7 . В цей час ОСОБА_8 , перебуваючи позаду та трохи лівіше від ОСОБА_7 , умисно наніс ще один удар потерпілому дерев`яною палицею в ділянку потилиці. Внаслідок отриманого удару, відчувши сильний біль, ОСОБА_7 з метою захисту закрив обома руками голову та обличчя. В цей час ОСОБА_4 спробував нанести ще один удар дерев`яною палицею в ділянку потилиці ОСОБА_7 , однак влучив по лівій кисті руки останнього, оскільки той прикрився нею від удару.

Надалі ОСОБА_8 , перебуваючи позаду потерпілого, умисно наніс ще один удар дерев`яною палицею в потилицю ОСОБА_7 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав передньою поверхнею тіла на сходовий марш, який веде до під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 нанесли ще декілька ударів в різні частини тіла ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_8 , похлопуючи по голові ОСОБА_7 , який знаходився в лежачому положенні на сходовому марші, вказав ОСОБА_4 наносити удари дерев`яною палкою в ділянку потилиці. Після чого ОСОБА_4 умисно наніс дерев`яною палицею удар в потилицю потерпілого, внаслідок чого дерев`яна палиця розламалась на кілька частин.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження, а саме: відкриту черепно-мозкову травму голови з переломом кісток склепіння та основи черепа зліва (потиличної кістки з поширенням на основу черепа до рівня заднього контуру великого потиличного отвору зліва), яка супроводжувалася забиттям головного мозку, що за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння належать до тяжких тілесних ушкоджень, відповідно до п. 2.1.2, 2.1.3 (б) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), забійні рани тім`яної ділянки, параорбітальну гематому зправа, садна обличчя із забиттям м`яких тканин, садна із забиттям м`яких тканин поперекової ділянки, садна та підшкірні крововиливи верхніх кінцівок, множинні забої, садна м`яких тканин тулуба, травму правої верхньої кінцівки у вигляді закритих переломів нижньої третини тіла ліктьової кістки та її шилоподібного відростка.

Слідчий зазначає, що у кримінальному провадженні № 0000126 від 13.01.2021 наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий доводить наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному проваджені.

Відтак слідчий вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких підстав слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора та просив застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, зокрема цілодобовий домашній арешт. Зазначив, що ризики, зазначені у клопотанні, є формальними та не доведені належними доказами. Також заперечував щодо обґрунтованості підозри, зауважив, що ОСОБА_4 знайомий з потерпілим ОСОБА_7 з дитинства, однак при зверненні з заявою про вчинення кримінального правопорушення останній вказував, що тілесні ушкодження йому спричинили невідомі йому особи. При цьому через місяць на допиті потерпілий вже показав, що тілесні ушкодження були завдані йому ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Захисник вважає, що вказане є нелогічним та дає підстави сумніватися у достовірності показань потерпілого.
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника. Зазначив, що просить не застосовувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою, та вказав, що за першою вимогою з`являється на виклик до слідчого та слідчого судді.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Частина 1 ст. 29 Конституції України визначає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований, зокрема до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1). переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2). знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3). незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4). перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином; 5). вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, у тому числі наявність в нього родини утриманців; наявність постійного місця проживання у підозрюваного; наявність судимостей; репутацію підозрюваного та майновий стан (ч. 1 ст. 178 КПК України).
Так, слідчий суддя встановив, що Тернопільським районним управлінням поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 13.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
23.07.2021 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , та його можливу причетність до вчиненого кримінального правопорушення свідчать долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності, а саме: протокол прийняття усної заяви у потерпілого ОСОБА_7 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення від 13.01.2021; протоколи огляду місця події від 13.01.2021; протокол огляду предмету від 16.06.2021; протоколи додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 12.02.2021 та від 30.06.2021; протокол проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_7 від 01.03.2021; протокол огляду предметів від 12.02.2021; протоколи пред`явлення для впізнання особи за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 від 13.02.2021; висновок судово-медичної експертизи № 163 від 02.04.2021; висновок судово-медичної експертизи № 32 від 29.06.2021; протокол огляду предмету (матеріалу відеозапису) від 02.02.2021; інформація про з`єднання абонента ОСОБА_4 ; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 14.07.2021; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 14.07.2021.
Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні та встановлені у судовому засіданні дані слідчий суддя доходить висновку про обґрунтованість підозри та можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилався прокурор, та позицію сторони захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. А як зазначено в п. 111-112 рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії», обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, в обґрунтування клопотання та застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою прокурор зазначив, що існують ризики, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному проваджені.

Слідчий суддя вважає, що ризик впливу на потерпілого доведений прокурором у судовому засіданні та наданими матеріалами кримінального провадження. Так, ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання потерпілого, які будуть надані останнім безпосередньо під час судового розгляду у судовому засіданні, а не надані ним в ході досудового розслідування. Як вбачається з доданих до клопотання документів, потерпілим у даному кримінальному провадженні є особа, яка раніше знайома з підозрюваним, а також останньому відомі анкетні дані потерпілого та місце його проживання. Вказане не заперечувалась стороною захисту у судовому засіданні. Такі обставини дають слідчому судді підстави вважати, що з метою зміни потерпілим своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на потерпілого у непередбачений законом спосіб.

Разом з тим слідчий суддя вважає, що ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду не є доведеним прокурором належними та допустимими доказами. Дійсно, відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, визначена лише у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду, а відтак і суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Однак такий ризик спростовується тим, що після вчинення кримінального правопорушення пройшло більше семи місяців, однак ОСОБА_4 не вчиняв жодних дій з метою переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім цього, на час розгляду цього клопотання підозрюваний не є затриманим, проте добровільно з`являється за викликами слідчого та слідчого судді. Також слідчий суддя враховує особу підозрюваного та наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, зокрема, що останній офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, одружений та має на утриманні одну неповнолітню дитину. За таких підстав слідчий суддя доходить висновку, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та/або суду не є доведеним у судовому засіданні, а відтак не може покладатись в основу рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного слідчий суддя доходить висновку, що прокурором доведено, а стороною захисту не спростовано, що у даному кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному проваджені є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З цього правила випливають два природних наслідки: тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення особи.

Роль слідчого судді при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою, - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.

Така перевірка відбувається за правилами національного законодавства, які містяться в положеннях ст. 177, 178, 183 КПК України.

Слідчий суддя враховує, що тримання під вартою в розумінні ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Однак з урахуванням викладених вище обставин слідчий суддя доходить висновку, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для здійснення мети, передбаченої ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відтак слідчий суддя доходить висновку, що дієвим запобіжним заходом, який зможе запобігти єдиному наявному у цьому кримінальному провадженні ризику є цілодобовий домашній арешт. При цьому слідчий суддя також враховує обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, наявність у підозрюваного незнятої та непогашеної у законному порядку судимості, а також постійного місця проживання та офіційного працевлаштування, міцних соціальних зв`язків ОСОБА_4 , який одружений та має на утриманні одну неповнолітню дитину, і доходить висновку, що обраний запобіжний захід є пропорційним меті та завданням цього кримінального провадження.

Також на виконання вимог ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя покладає на підозрюваного обов`язки, визначені даною нормою закону.

Керуючись ст. 2, 8, 177, 178, 181, 183, 194, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000126 від 13.01.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк 60 (шістдесят) днів.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілим та іншим підозрюваним у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В іншій частині клопотання відмовити.

Встановити строк дії ухвали до 20.09.2021.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_4 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1