КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.01.2021 задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та накладено арешт на майно вилучене 22.01.2021 в ході огляду території, що знаходиться біля будинку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15А, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстрація якого здійснена на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною користування та розпорядження вказаним транспортним засобом.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на легковий автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 .

Також, захисник подав клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, в якому зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена без участі ОСОБА_7 та його захисника, про існування даної ухвали йому та власнику майна стало відомо лише 28.01.2021 після ознайомлення з матеріалами судового провадження.
У апеляційній скарзі захисник вказував на те, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем легкового автомобіля MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , реєстрація якого відбулася на підставі належним чином оформлених документів, зокрема договору купівлі-продажу.

Під час державної реєстрації автомобіль перевірявся працівниками Територіального сервісного центру № 8048 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в місті Києві на предмет наявності записів в базах Інтерполу про перебування вказаного автомобіля в угоні та проводилася експертиза на предмет наявності слідів знищення, підробки або заміни ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або зміни без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером спірного автомобіля.
ОСОБА_7 не знав та не міг знати про обставини та факти, які досліджуються у кримінальному провадженні № 0000127, що відповідно до положень ст.ст. 330, 388 ЦК України робить його добросовісним набувачем, а тому, на думку захисника, останній повинен бути визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні.
Клопотання прокурора та ухвала слідчого судді не містять обґрунтувань того, що арешт має на меті збереження речових доказів, та відомостей про те, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення містяться на спірному автомобілі, а також в матеріалах справи відсутні документи про визнання раніше зазначеного автомобіля речовим доказом.
Слідчий суддя не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем автомобіля, а тому його майно не може бути арештоване у відповідності до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України.
Також, слідчим суддею та прокурором не досліджено питання співрозмірності збереження автомобіля ОСОБА_7 як речового доказу та завданої останньому шкоди.
На переконання апелянта, доцільніше обмежити права ОСОБА_7 виключно на рівні заборони розпоряджатися автомобілем, дозволивши вільно користуватися ним.
Крім того, ОСОБА_7 та його захисник були позбавлені можливості подати докази, оскільки не брали участь при постановленні оскаржуваної ухвали.
Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавав.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_5 , які не заперечували проти апеляційного розгляду у відсутності власника майна, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаної особи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , та дані про вручення вказаним особам ухвали слідчого судді у матеріалах справи відсутні.
Як зазначив захисник у апеляційній скарзі, про наявність ухвали слідчого судді стало відомо 28.01.2021 після ознайомлення з матеріалами судового провадження, тоді як подано апеляційну скаргу 02.02.2021, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000127, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що на території України діяла злочинна організація, яка займалася незаконними заволодіннями транспортними засобами на території країн Європейського Союзу. У подальшому вказані транспортні засоби ввозились на територію України та реалізовувались третім особам.

Учасники створеної злочинної організації, завдяки розробленому плану, з 2017 року по лютий 2020 року незаконно заволоділи транспортними засобами на суму 28 131 872,06 гривень.
Поряд з цим, досудовим розслідуванням встановлено, що 03.11.2016 ОСОБА_8 , знаходячись на території Чеської Республіки в м. Прага уклав договір лізингу автомобіля з компанією «DYNAMIC SERVIS, S.R.O.» та отримав у користування автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI,VIN: НОМЕР_3 , шляхом оплати декількох перших внесків, створивши видимість намірів подальшої слати коштів в повному обсязі.
В подальшому, учасниками злочинної організації, здійснено ввезення транспортного засобу на територію України, де за підробленими документами здійснено його розмитнення та первинну реєстрацію на підконтрольну особу, громадянина України, та його подальший продаж третім особам.
Постановою слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 21.01.2020 серед інших транспортних засобів, автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстрація якого здійснена на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено в розшук.

Згідно протоколу огляду від 22.01.2021, складеного слідчим СГ Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_10 , біля будинку за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15-А, виявлено та вилучено: автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору.

25.01.2021 прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурор ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно вилучене 22.01.2021 в ході огляду території, що знаходиться біля будинку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15А, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстрація якого здійснена на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з забороною користування та розпорядження вказаним транспортним засобом.

Клопотання прокурора мотивовано необхідністю забезпечення збереження речових доказів, запобіганню можливості приховування, знищення та відчуження майна, яке було здобуто злочинним шляхом.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.01.2021 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно вилучене 22.01.2021 в ході огляду території, що знаходиться біля будинку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15А, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстрація якого здійснена на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною користування та розпорядження вказаним транспортним засобом.

Постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів, та вказав, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, та є об`єктом кримінального правопорушення.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання вищевказаного клопотання та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт нерухомого майна, належним чином не перевірив правову підставу для такого арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, та не встановив достатність доказів на підтвердження підстав для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.
Так, як убачається із даних реєстраційної картки транспортного засобу (а.с. 51) та доданого до апеляційної скарги свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.а.с. 63-64), автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, зареєстрований на праві власності за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу № 7296/19/012275 від 02.10.2019.

Даних щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 309 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, матеріали справи не містять. Повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень не вручено, та відомості про можливу причетність останнього до вказаного кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000127, не внесено.

Крім того, матеріали справи не містять, та під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження того, що договір купівлі-продажу № 7296/19/012275 від 02.10.2019, на підставі якого ОСОБА_7 набув право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, визнаний у встановленому законом порядку недійсним.

Накладаючи арешт на майно добросовісного набувача, слідчий суддя не перевірив, чивиправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_7 потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

У порушення ст.ст. 171, 173 КПК України, слідчий суддя не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.
Крім того, як убачається із ухвали слідчого судді, обґрунтовуючи підстави та мету накладення арешту, слідчий суддя вказав в ухвалі про те, що транспортний засіб MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстрація якого здійснена на ОСОБА_7 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Разом з тим, наявна у доданих до клопотання прокурора матеріалах постанова старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 11.12.2020 про визнання предметів речовими доказами, не містить підпису особи, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
З урахуванням наведених обставин, наявна у справі постанова старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 від 11.12.2020 про визнання предметів речовими доказами, не відповідає вимогам ч. 6 ст. 110 КПК України, відповідно до якої постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення, та не може бути визнана процесуальним рішенням прокурора у кримінальному провадженні.
Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах провадження належним чином складеного рішення органу досудового розслідування про визнання автомобіля MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, речовим доказом у кримінальному провадженні №0000127 від 16.02.2019, відсутні підстави вважати, що автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України, та може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документу, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу, та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та дійти висновку про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, оскільки обґрунтував необхідність накладення арешту на майно необхідністю його збереження як речових доказів, у той час як матеріал справи не містять належним чином оформленого процесуального рішення прокурора про визнання такого майна речовим доказом у кримінальному провадженні.

Проте вказані обставини залишились поза увагою слідчого судді.
Інших підстав для накладення арешту, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, а також обґрунтування наявності випадків, передбачених ч.ч. 3 - 6 ст. 170 КПК України, в клопотанні прокурора та в ухвалі слідчого судді не зазначено.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.
Наведене у сукупності дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_7 здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в його право на мирне володіння та користування майном здійснено без законних на те підстав.
Крім того, як убачається із положень ч.ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Накладаючи арешт на транспортний засіб із забороною користування та розпорядження ним, слідчим суддею не враховано вимоги вказаної статті, та не наведено в ухвалі жодного обґрунтування необхідності позбавлення права власника майна користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Колегія суддів звертає увагу й на інші істотні порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, у відповідності ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності власника майна завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.
Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна, в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно, може сховати, знищити, пошкодити, відчужити майно.
У будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власників майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.
Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання прокурора про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивувавши своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року, якою накладено арешт на майно вилучене 22 січня 2021 року в ході огляду території, що знаходиться біля будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстрація якого здійснена на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною користування та розпорядження вказаним транспортним засобом, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальних провадженнях щодо організованої злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про накладення арешту на майно вилучене 22 січня 2021 року в ході огляду території, що знаходиться біля будинку, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 15А, а саме автомобіль MERCEDES-BENZ S 350 CDI, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, реєстрація якого здійснена на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною користування та розпорядження вказаним транспортним засобом, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3