ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/440/21 Справа № 707/2651/20 Категорія: ч.1 ст.286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лубенці, Кам`янського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого ТОВ «УК Нова якість» - механізатор, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців виправних робіт за місцем роботи засудженого із відрахуванням в доход держави заробітку засудженого у розмірі 15 відсотків та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Арешт накладений ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 серпня 2020 року на автомобіль «OPEL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 свідоцтво про його реєстрацію та ключ до нього, що належить обвинуваченому ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили скасуваний.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь матеріальної, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу задоволений повністю та стягнуто з обвинуваченого 9701 грн. 00 коп.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 3269 грн. 00 коп.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Судом першої інстанції ОСОБА_8 , визнаний винуватим та засуджений за те, що він 31.07.2020, близько 13 год. 45 хв., будучи позбавлений права керування транспортними засобами, керуючи технічно справним автомобілем «OPEL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в межах населеного пункту с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області по вул. Молодіжна у напрямку вул. Незалежності, допустив грубе порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

- п. 2.3 (б) ПДР, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 1.10 ПДР, відповідно до якого узбіччям є виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней).

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_8 виразилося в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, рухаючись проїзною частиною вул. Молодіжна с. Руська Поляна Черкаського району Черкаської області не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого поблизу будинку АДРЕСА_2 допустив виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя, де вчинив наїзд правим переднім колесом на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в попутному з автомобілем напрямку, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п`ятої плюснової кістки правої ступні, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить винести рішення, яким вирок від 22.04.2021 р. Черкаського районного суду Черкаської області про визнання винним ОСОБА_8 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового слідства, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування Закону України про кримінальні відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачення. Судом поверхово та неповно розглянуто дане кримінальне провадження, дано неправильну оцінку добутим щодо провадження доказам, деяким доказам не дано оцінку взагалі, деякі докази проігноровано та не перевірено, не враховано, що наявні в матеріалах справи письмові документи та показання свідків жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В обвинувальному вироку відносно ОСОБА_8 , поміж іншого, стверджується про заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень що спричинило тривалий розладом здоров`я та могли виникнути в час та при обставинах вказаних в постанові про призначення судової медичної експертизи. Судово медичним експертом який був присутній на слідчому експерименті, який проводився біля приміщення СМЕ при написанні висновку вказав, що такі тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах які вказані в протоколах слідчого експерименту, про те слідчі експерименти з потерпілою були проведені в порушення чинного законодавста і не відповідали в повній мірі дорожнім умовам в яких відбулася дана дорожньо-транспортна пригода. Для узгодження проведеної судово - медичної експертизи ставилося питання про проведення комлексної судової автотехнічної та медичної експертизи, однак районним судом в задоволенні клопотання відмовлено. Також неодноразово ставилося клопотання про виклик судового медичного експерта для узгодження питань про отримання тілесних ушкоджень у потерпілої, також судом було відмовлено. Тому береться під сумнів питання чи дійсно ОСОБА_11 було скоєно наїзд на потерпілу ОСОБА_10 чи може вона по необережності оступилася та могла отримати пошкодження у вигляді закритого перелому п`ятої плюснової кістки правої ступні при необережному русі. Крім того захисник Дрига не погоджується із задоволення цивільного позову, оскільки вважає, що підстав для його задоволення не має.

В запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_10 вважає вирок районного суду законним та обґрунтованим. Просить в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо скасування вироку Черкаського районного суду Черкаської області від 22.04,2021 року стосовно ОСОБА_8 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка заперечила проти поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали свої вимоги викладені в апеляційній скарзі, думку представника потерпілої, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

Дії ОСОБА_12 судом кваліфіковано правильно, за ч.1 ст.286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника про неповноту судового розгляду, оскільки деякі докази проігноровано та не перевірено, не враховано, що наявні в матеріалах справи письмові документи та показання свідків жодним чином не доводять винуватість ОСОБА_8 є безпідставними та не грунтуються на матеріалах кримінального провадження і спростовуються доказами покладеними в основу обвинувального вироку визнаного судом доведеним.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Твердження захисника, щодо його сумніву стосовно того, чи дійсно ОСОБА_12 здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_13 чи може вона по необережності оступилася та могла отримати пошкодження у вигляді закритого перелому правої ступні при необережному русі як пішохід, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_12 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, який допустив виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя, де вчинив наїзд правим переднім колесом на пішохода, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, суд першої інстанції обґрунтовано послався на покази потерпілої ОСОБА_10 , яка повідомила, що 31.07.2020 йшла на водіння по узбіччю (траві) з правого боку вул. Молодіжна с. Руська Поляна на відстані близько 1 метру від краю проїжджої частини дороги. Коли почула звук двигуна автомобіля та музики, то зупинилась і озирнулась. Побачила автомобіль темного кольору, який наближався, в салоні побачила осіб, які там перебували, проте нікого з них вона не знала. Автомобіль здійснив виїзд на праве узбіччя та правим переднім колесом наїхав на її праву ногу і у неї злетів кросівок з ноги. Вона відчула біль в нозі та пішла до зупинки громадського транспорту. Звідти зателефонувала інструктору з водіння повідомила, що її збила машина і вона не зможе займатися та зателефонувала матері і повідомила про подію. Потім швидкою медичною допомогою була доставлена в лікарню. Згодом показала працівникам поліції місце події.

Згідно показів свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що 31.07.2020 близько 14 години їй зателефонувала донька ОСОБА_10 , яка плакала та повідомила, що не неї наїхав автомобіль та втік. Вона її чекає на зупинці транспорту бо вона не може йти і у неї болить нога. Коли приїхала на місце побачила, що в доньки розпухла нога, вона викликала швидку допомогу, сама побігла додому взяти холодний компрес і коли повернулася то швидка приїхала та поліція. Доньку забрали в лікарню де лікувались місяць а потім близько 6 місяців була реабілітація. Донька повідомила, що наїзд стався на узбіччі за межами дороги, автомобіль був марки Опель темного кольору, обвинуваченого вона побачила в обличчя та потім впізнала. В салоні гучно грала музика і в салоні було троє чоловіків.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що влітку 2020 в с.Р.Поляна біля магазину «Швидкий» чекав потерпілу на урок водіння. В цей час побачив як проїхав автомобіль марки «OPEL» баклажанового кольору зі швидкістю близько 50-60 км/ч. Приблизно через 3 хвилини йому зателефонувала потерпіла та повідомили, що на неї скоєно наїзд і вона не зможе займатися. Крім Опеля в цей час інших машин не бачив.

Згідно показів свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що влітку 2020 року в с. Р.Поляна їхала на своєму автомобілі. Бачила як потерпіла йшла по траві на узбіччі дороги на відстані близько 1 метру від краю проїжджої частини. В цей час автомобіль, який проїжджав, повернув в її бік та скоїв наїзд на дівчину, після чого поїхав далі. Вона поїхала слідом, щоб наздогнати його, але не змогла.

Крім того, винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.08.2020 з довідкою до нього, згідно якого ОСОБА_10 впізнала фотозображення обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, що керувала автомобілем, який наїхав на неї.

-даними протоколу огляду предмету (запис стаціонарної відеокамери) від 18.08.2020, відповідно до якого на відеозаписі від 31.07.2020 о 13:47:44 зафіксовано як автомобіль «OPEL Vectra» виїжджає з с. Р.Поляна.

-даними висновку судово-медичної експертизи № 02-01/819 від 11.09.2020, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому п`ятої плюснової кістки правої ступні, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

-даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 04.09.2020 з план-схемою і таблицею зображень до нього, згідно якого потерпіла вказала місце наїзду на неї біля будинку № 48 по вул. Молодіжна в с. Р. Поляна.

-даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 20.10.2020 з таблицею зображень до нього, згідно якого потерпіла показала механізм наїзду автомобілем на її праву ногу та заподіяння тілесних ушкоджень.

-даними висновку додаткової судово-медичної експертизи № 02-01/976 від 23.10.2020, згідно якого тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_10 , могли виникнути за обставин, на які вона вказала при проведенні вищевказаного слідчого експерименту.

-даними висновку судово-автотехнічної експертизи № 4/784 23 від 26.10.2020, відповідно до якого в дорожній обстановці, яка склалась, та за обставин, зазначених в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля «OPEL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до п. 1.10 Правил дорожнього руху України.

-даними висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/640 від 14.09.2020, згідно якої до моменту дорожньо-транспортної пригоди деталі рульового керування та робочої гальмівної системи автомобіля «OPEL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебували у працездатному стані.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять вину ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого діяння, тому доводи захисника про невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження спростовується вище наведеними доказами, які в своїй сукупності підтверджують вчинення ОСОБА_12 наїзду на пішохода ОСОБА_10 .

Апеляційні мотиви захисника щодо проведення слідчих експериментів з потерпілою з порушенням чинного законодавства, не знайшло свого підтвердження при розгляді матеріалів кримінального провадження, а захисник не надав доказів підтверджуючих такі порушення. Доводи захисника в апеляційній скарзі про порушення вимог ст.240 КПК України, оскільки умови проведення слідчого експерименту з потерпілою 04.09.2020 року та 20.10.2020 року не відповідали в повній мірі дорожнім умовам, в яких відбулася дана дорожньо-транспортна пригода є необґрунтованими.

В даному кримінальному провадженні має значення механізм отримання потерпілою ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, а не можливість отримання нею таких ушкоджень саме на місці події, а тому слідчі експерименти проводились з метою перевірки та уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому доводи захисника про проведення слідчих експериментів в іншому місці не могли та не вплинули на їх результат.

Апеляційні доводи захисника про тре, що потерпіла змінила напрямок руху та наблизилась по проїзній частині, і могла бачити, що на неї наближається невідомий автомобіль, тому в неї був час відреагувати на дану ситуацію та відскочити на небезпечну відстань, жодним чином не скасовує відповідальність ОСОБА_12 .

Невизнання винуватості ОСОБА_12 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнення кримінальної відповідальності за скоєне.

Матеріали кримінального провадження містять достатньо належних і допустимих доказів, які у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

У колегії суддів немає сумнівів, що дії ОСОБА_12 перебувають в причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили тілесні ушкодження середньої тяжкості, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст.268 КК України, так як відповідно до п.1.10 ПДРУ узбіччя не призначене для руху транспортних засобів, при цьому ОСОБА_12 в порушення вказаних вимог Закону допустив виїзд за межі проїзної частини на праве узбіччя, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 .

Доводи захисника в своїй апеляційні скарзі про сумнів щодо дійсності наїзду на потерпілу, можливість того, що вона оступилась та отримала перелом - не узгоджуються з доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме показами потерпілої, даними слідчого експерименту та висновками додаткової судово-медичної експертизи від 23.10.2020 року.

Крім того, колегія суддів приходить до переконання, що підстав говорити неправду та наводити наклеп саме на обвинуваченого ОСОБА_12 у потерпілої немає, що також підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Показання потерпілої узгоджується з протоколом огляду місця події, відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпіла ОСОБА_13 впізнала фотозображення обвинуваченого ОСОБА_12 , як особу, що керувала автомобілем, який наїхав на неї, покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , висновки судово-автотехнічної експертизи №4/784 23 від 26.10.2020 року, судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 14.09.2020 року, висновки судово-медичної експертизи, дані слідчих експериментів, в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого діяння.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Крім того, колегія суддів погоджується із задоволенням цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь матеріальної, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу в сумі 9701 гривень. При цьому місцевий суд достатньо мотивував своє рішення та навів відповідні розрахунки. Матеріальна шкода в розмірі 700 гривень (вартість полімерної пов`язки) підтверджується товарним чеком від 08.08.2020 року (а.к.п.41) і моральна шкода потерпілій даним злочином також завдана, оскільки остання відчувала фізичний біль, тривалий час вимушена була лікуватись у зв`язку з чим її привичний спосіб життя був порушений. Визнаючи суму моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності та розміру моральних страждань потерпілої.

Відповідно до роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Крім того, місцевим судом на користь потерпілої були стягнуті з ОСОБА_12 витрати на правничу допомогу в сумі 9000 гривень.

Згідно з положеннями ст. 118 КПК України (далі КПК) витрати на правову допомогу і витрати, пов`язані із залученням спеціалістів чи експертів, відносяться до процесуальних витрат, які розподіляються за правилами, встановленими ст. 124 вказаного Кодексу, а не в рамках вирішення цивільного позову. У зв`язку з ухваленням обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Нормою ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнення з ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_10 витрат на правову допомогу підтверджується витягом з договору № 013/20-к про надання правової допомоги від 01.12.2020 року (а.к.п.46), актом виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги від 30.11.2020 року та товарним чеком на суму 9000 гривень (а.к.п.42). Крім того, районним судом вірно враховано, що представництво потерпілої здійснювалось захисником, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду (підготовка позовної заяви, участь в судових засіданнях та ін.) тому стягнення саме такої суми колегія суддів вважає співмірною з наданням допомоги, яка підтверджується належними доказами.

Вирішуючи питання про призначення виду і розміру покарання обвинуваченій ОСОБА_12 , районний суд вірно врахував характер і ступінь небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, сукупність всіх обставин його вчинення та дані про особу обвинуваченого, який вину взагалі не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного, вчинив нетяжкий злочин, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин і прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_12 призначивши йому покарання у вигляді виправних робіт строком 1 рік 6 місяців, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були б підставами для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись, статтями 405, 407,415,419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий-суддя

Судді