УХВАЛА
Іменем України
25 травня 2021 року
м. Київ
справа № 495/11037/19
провадження № 51-2518 ск 21

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2021 року і

встановила:
Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України) та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001391 від 23 червня 2019 року повернуто особі, що її подала.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що вона входить до кола спадкоємців першої черги спадкоємців за законом після померлого потерпілого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 № 0001391 від 23 червня

2019 року. Повертаючи апеляційну скаргу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), апеляційний суд, на думку скаржниці, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а суд першої інстанції невідповідність висновків фактичним обставинам справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.
Водночас, у своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддано допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального проступку надійшов до суду

30 грудня 2020 року. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди надійшов до суду 11 січня 2021 року та з цієї дати у кримінальне провадження вступив у справу адвокат ОСОБА_7 в якості представника потерпілого. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер потерпілий, а 25 січня 2021 року ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про залучення її як дружини померлого ОСОБА_6 в якості потерпілої. Ухвалою суду першої інстанції від 03 лютого 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про залучення її як дружини померлого ОСОБА_6 в якості потерпілої було відмовлено та судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 був проведений за участю представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 .
Встановивши, що апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції подана особою, яка не є потерпілою у даному кримінальному провадженні, а також не є особою, яка відповідно до ч. 1 ст. 393 КПК України, має право подававати апеляційну скаргу на судове рішення у кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції вказав, що така скарга має бути повернута скаржниці.
З касаційної скарги, долучених до неї копій судових рішень та інших документів не убачається даних про те, що ОСОБА_4 має будь-який процесуальний статус у кримінальному провадженні № 0001391 від 23 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 , засудженого за ч. 1 ст. 125 КК України.

Отже, суд апеляційної інстанції, повернувши ОСОБА_4 апеляційну скаргу на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_5 , дотримався вимог п. 2 ч. 3

ст. 399 КПК України.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо із касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 лютого2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3