Справа № № 585/2447/21
Номер провадження 1-в/585/214/21
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
25 серпня 2021 року м. Ромни

Суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про визнання порушення права на свободу та особисту недоторканість внаслідок незаконного тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі у період з 08.06.2009 року до 01.06.2010 року включно, -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2021 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання ОСОБА_2 про визнання порушення права на свободу та особисту недоторканість внаслідок незаконного тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі у період з 08.06.2009 року до 01.06.2010 року включно , відповідно до ст. 537-539 КПК України з урахуванням положень ст. ст. 7-9 цього кодексу.

В клопотанні ОСОБА_2 вказує, що з 08.06.2009 року утримувався в Харківському СІЗО без юридичних підстав, без будь-якого підґрунтя що виправдовувало тримання під вартою аж до 01.06.2010 року. 09.06.2009 року матеріали кримінального провадження органами прокуратури Харківської області «після спливу строків тримання під вартою за постановою Балакліївського районного суду Харківської області від 06.05.2009 р.» передані до Апеляційного суду Харківської області. Будь-якого подання «про обрання або продовження строків тримання під вартою в Харківському СІЗО» до суду ніким не подавалось, як і самого судового рішення не ухвалювалось. 21.08.2018 р. на свою заяву він отримав листа від керівництва Харківського СІЗО в якому роз`яснювались підстави його перебування під ватою в СІЗО з 08.06.2009 р. вважаючи що він рахується за судом, при цьому на недостовірній інформації. Але юридичних підстав так і не навів, навпаки засвідчили що тримався під вартою без судового рішення. Оскільки законодавцем не передбачалось такої процедури, як «продовження строків запобіжного заходу» «тримання під вартою» в стадії очікування та розгляду судом кримінального провадження по суті, він весь час у вказаний період часу з 08.06.2009 по 01.06.2010 тримався під вартою незаконно. Посилаючись на норми ч.ч. 1, 2 ст. 29 Конституції України, практику Європейського Суду з прав людини, в порядку ст. 537-539 КПК України просить відкрити провадження у даній справі, забезпечити його доставку до суду для особистої участі, забезпечити захисником та постановити рішення, яким встановити та визнати його порушене право на свободу та особисту недоторканість внаслідок незаконного тримання під вартою в Харківському слідчому ізоляторі у період з 08.06.2009 по 01.06.2010 включно.

Відповідно до частини 1 статті 537 КПК України до повноважень суду віднесено вирішення вичерпного переліку питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, та який не підлягає розширеному тлумаченню, а саме:

1) про відстрочку виконання вироку;

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;

4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років;

5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років;

6) про звільнення від покарання за хворобою;

7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення;

8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком;

9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку;

10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України;

11) про застосування покарання за наявності кількох вироків;

12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді;

13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;

13--1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань;

13--2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери);

13--3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням;

14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно положень ч.1, ч.6 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

З огляду на системний аналіз положень ст. ст.537, 539 КПК України, питання, яке ставить на розгляд суду ОСОБА_2 , а саме щодо наявності підстав для визнання порушення права на свободу та особисту недоторканість при утриманні під вартою в ході судового розгляду кримінальної справи у порядку КПК України 1960 року, враховуючи зміст положень ч.6 ст.9 КПК України, не віднесено до компетенції місцевого суду при вирішенні питань, що пов`язані з виконання вироків.

При цьому, судом враховується, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Вбачається, що у даному випадку заявником порушується питання про встановлення судом першої інстанції законності/незаконності процесуальних рішень, в тому числі і суду щодо його утримання під вартою, у іншій кримінальній справі на стадії судового розгляду, що є компетенцією судів вищих інстанцій при вирішенні питань пов`язаних з переглядом вироку, а тому таке питання не кореспондується із повноваженнями місцевого суду щодо можливості вирішення інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п.14 ч.1 ст. 537 КПК України), у зв`язку із чим заявлене ОСОБА_2 клопотання не може бути призначене до розгляду у судовому засіданні по суті заявлених вимог та підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 537-539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_2 про визнання права на свободу та особисту недоторканість внаслідок незаконного тримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі у період з 08.06.2009 року до 01.06.2010 року включно - повернути особі, яка його подала.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1