ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/9325/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/985/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянська Запорізької області, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, не одружений, не маючий на утриманні малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 1 березня 2006 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Звільнений 12 серпня 2013 року умово-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 2 дні;

2) 23 жовтня 2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

3) 13 липня 2016 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 12 червня 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 8 днів,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 23 серпня 2019 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, за наступних обставин.

10.07.2018 ОСОБА_7 звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 з проханням надати йому матеріали, необхідні для виготовлення сіток для промислового вилову риби, за умови виготовлення з них 7 готових сіток та передачі їй в готовому вигляді не пізніше 24.07.2018., маючи реальний намір на їх виготовлення.

В цей же день, приблизно о 09 годині, знаходячись в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , будучи впевненою, що ОСОБА_7 буде використовувати надані матеріали за призначенням та в установлений ними строк надасть їй 7 сіток для промислового вилову риби, добровільно передала ОСОБА_7 належні їй матеріали, необхідні для виготовлення сіток для промислового вилову риби, на загальну суму 1488 грн. 93 коп.

В подальшому, 31.08.2018 приблизно о 09 годині ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, вирішив викрасти належні ОСОБА_9 матеріали, які знаходилися у нього. Відразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 поїхав на ринок по вул.. Ля-Сейнській в м. Бердянськ,Запорізької області, де продав, невстановленій в ході досудового розслідування особі, раніше отримані у ОСОБА_9 матеріали, необхідні для виготовлення сіток для промислового вилову риби, на загальну суму 1488 грн. 93 коп., а отримані грошові кошти обернув на свою користь, тим самим таємно викрав їх, чим завдавав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 24.08.2018 ОСОБА_7 звернувся до свого знайомого ОСОБА_11 з проханням передати йому в тимчасове користування будівельні інструменти для проведення ремонтних робіт, маючи реальний намір на їх використання за призначенням та в подальшому повернути власнику.

В цей же день, приблизно о 12 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 , будучи впевнений, що ОСОБА_7 буде використовувати інструменти за призначенням та в установлений ними строк поверне йому інструменти, добровільно передав ОСОБА_7 належні йому інструменти на загальну суму 2000 гривень, строком до 27.08.2018.

02.09.2018 приблизно о 15 годині ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, вирішив викрасти належні ОСОБА_11 інструменти, які знаходилися у нього.

Відразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 поїхав до магазину «АТБ-маркет», що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , де продав ОСОБА_12 раніше отримані у ОСОБА_11 інструменти, а отримані грошові кошти обернув на свою користь, тим самим таємно викрав їх, чим завдавав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 2000 грн.

Крім того, 19.01.2019, приблизно о 17 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на законних підставах у приміщенні квартири АДРЕСА_6 , куди його запросив потерпілий ОСОБА_13 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме: масляний радіатор «Scarlett», вартістю 500 гривень, який знаходився у кімнаті біля туалету вказаної квартири. Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на суму 500 гривень.

Крім цього, 20.01.2019, приблизно о 09 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на законних підставах у приміщенні квартири АДРЕСА_7 , куди його запросив син потерпілої ОСОБА_14 ОСОБА_15 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_14 , а саме: планшет «Huawei Mediapad 10 link», вартістю 800 гривень, який знаходився на дивані в кімнаті вказаної квартири. Після цього, ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на суму 800 гривень.

Крім того, 09.05.2019, приблизно о 13 годині, потерпіла ОСОБА_16 , перебуваючи біля Центрального ринку в м. Бердянськ Запорізької області, познайомилась з ОСОБА_7 та в ході розмови з ним поцікавилась можливістю перевезення належної їй газової печі з м.Бердянськ до м. Запоріжжя. Під час цієї розмови у ОСОБА_7 виник умисел на незаконне заволодіння чужим майном, а саме вказаною газовою піччю. У зв`язку з чим, ОСОБА_7 запропонував потерпілій ОСОБА_16 за грошову оплату перевезти належну їй піч до м. Запоріжжя на власному транспорті, при цьому не володіючи будь яким транспортним засобом та не маючи можливості на перевезення вказаного майна. На пропозицію ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_16 погодилась.

Після цього, 12.05.2019, приблизно о 11 годині, знаходячись за адресою: АДРЕСА_8 , ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на заволодіння чужим майном, діючи шляхом обману під приводом перевезення майна до м. Запоріжжя, отримав від чоловіка потерпілої ОСОБА_16 - ОСОБА_17 , газову піч марки «GRETA», вартістю 3000 грн., яка належить потерпілій ОСОБА_16 та грошові кошти на заправку паливом транспортного засобу в сумі 500 гривень.

Одразу після цього, ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, шляхом обману, завірив потерпілу ОСОБА_16 про те, що перевезе належну їй газову піч до м. Запоріжжя, після чого разом із отриманим майном та грошима залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 3500 гривень.

Крім того, 03.07.2019 приблизно о 09 годині 30 хвилин, знаходячись в приміщенні домоволодіння АДРЕСА_9 , ОСОБА_7 , маючи дозвіл власника домоволодіння на вільне пересування по всій його території, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись в приміщенні жилої кімнати, з поверхні дивану таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia 7230» належний потерпілій ОСОБА_18 , вартістю 500 гривень. Одразу після цього, ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, із отриманим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_18 майнову шкоду на загальну суму 500 гривень.

Крім того, 01.08.2019 приблизно о 17 годині 00 хвилин, знаходячись на території пляжу «Акваторія», який розташований за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Макарова, територія під №15-Б, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись в підсобному приміщенні яке розташовано на території вказаного пляжу, з поверхні столу таємно викрав планшет марки «Samsung» модель «GT-P7500 FKD», що належить потерпілій ОСОБА_19 вартістю 2000 гривень. Одразу після цього, ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, із отриманим майном залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_19 майнову шкоду на суму 2000 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він активно допомагав слідству, визнав свою вину, щиро розкаявся, під час досудового розслідування частково повернув викрадене та відшкодував заподіяну шкоду.

Крім того, він має мати похилого віку, яка за своїм станом здоров`я потребує догляду та постійного прийому ліків, і саме у зв`язку з відсутністю грошей він вчинив вказані злочини.

Також зазначає, що йому було призначено остаточне покарання з приєднанням невідбутого покарання за вироком від 13 липня 2016 року, і в той період строк тримання під вартою рахувався один день за два дні позбавлення волі.

Просить врахувати всі пом`якшуючі покарання обставини та призначити йому більш м`яке покарання.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , також не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 давав пояснення на досудовому слідстві та в суді першої інстанції, має постійне місце проживання, брав участь у проведенні слідчих експериментів, позитивно характеризується, щиро розкаявся, вчиняв дії по відшкодуванню шкоди, до слідчого та суду з`являвся самостійно за першим викликом, більше не буде скоювати злочини, стає на шлях виправлення.

Просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка рішення суду першої інстанції вважала законним, обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, є обґрунтованими, відповідають обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що обвинувачений та його захисник фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких злочинів, визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та часткове відшкодування шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, визнав рецидив кримінальних правопорушень за обставину, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого.

Колегія суддів також враховує те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких та корисливих злочинів, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення в період умовно-дострокового звільнення, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів враховує, що обвинувачений не працює, суспільно-корисною працею не займається, стабільного джерела доходу не має, а попередній кримінальний досвід свідчить про те, що він заробляє на життя шляхом вчинення злочинів, до того ж, він стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має, з 2001 по 2012 рік перебував на обліку нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю», за місцем проживання характеризується формально позитивно.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_7 було призначено покарання не в максимальних межах санкції статті, призначаючи покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а призначаючи остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, приєднавши до покарання за новим вироком лише 3 місяці позбавлення волі, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченого, наявність обтяжуючої покарання обставини, наявність у нього не знятих та не погашених судимостей, відбування покарання в місцях позбавлення волі, факт звільнення від відбування покарання з випробуванням та умовно-достроково у минулому, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого остаточного покарання, ніж у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.

Підстави для призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і впливають на пом`якшення покарання.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг з приводу неналежного врахування судом першої інстанції щирого каяття, визнання вини, активного сприяння досудовому слідству, повернення викраденого майна та відшкодування заподіяної шкоди, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання не в максимальних межах санкції.

Також колегія суддів зазначає, що наявність матері похилого віку, яка за своїм станом здоров`я потребує догляду та постійного прийому ліків, не може бути підставою для призначення більш м`якого покарання, оскільки ця обставини не утримала обвинуваченого від вчинення умисних нетяжких корисливих злочинів.

Скрутне матеріальне становище також не є підставою для пом`якшення покарання, оскільки обвинувачений є особою працездатного віку, дані про те, що він є інвалідом чи безуспішно намагався знайти роботу в матеріалах кримінального провадження відсутні, тому бажання покращити своє матеріальне становище шляхом вчинення корисливих злочинів не може бути прийнято судом як обставина, що пом`якшує покарання.

Інші доводи апеляційних скарг вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Колегія суддів не вбачає підстав зарахування ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строку перебування під вартою, з розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з огляду на наступне.
З матеріалів провадження вбачається, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до остаточного покарання у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
12 червня 2018 року ОСОБА_7 був звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 8 днів.
Разом з тим, оскаржуваним вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 грудня 2019 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, з призначенням на підставі ч. 1 ст. 70 КК України покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, а призначаючи остаточне покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України, суд першої інстанції до знову призначеного основного покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі від невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду (4 місяці 8 днів) приєднав лише 3 місяці, і призначив остаточне покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Тобто зарахування ОСОБА_7 строку його попереднього ув`язнення за попереднім вироком ніяк не впливає на розмір остаточно призначеного йому покарання в даному кримінальному провадженні, оскільки від невідбутої частини покарання за попереднім вироком суд першої інстанції приєднав лише 3 місяці позбавлення волі.
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів, з урахуванням ч. 2 ст. 404 КПК України, приходить до висновку про необхідність виходу за межі апеляційних вимог, оскільки суд першої інстанції помилково послався у вступній частині вироку на наявність у ОСОБА_7 судимостей за вироками Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 лютого 1996 року та 25 квітня 2001 року, якими він на підставі ст. 45 КК України (в редакції 1960 року) звільнявся від призначених покарань з іспитовим строком.

Враховуючи, що ОСОБА_7 за кожним з цих вироків був знятий з обліку по закінченню іспитового строку, його судимості за цими вироками вважається погашеними з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів доходить висновку про необхідність виключення зі вступної частини вироку суду першої інстанції посилання на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 лютого 1996 року та вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2001 року.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 5 грудня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, змінити.

Виключити зі вступної частини вироку суду посилання на судимості ОСОБА_7 за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 6 лютого 1996 року та вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2001 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 310/9325/18