Справа № 148/962/19
УХВАЛА
19 травня 2021 року м. Вінниця

Колегія Вінницького районного суду Вінницької області

в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

суддях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене доЄдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000123 від 07.03.2019 року відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор, клопотав про продовження строку запобіжного заходу у виді утримання під вартою ОСОБА_7 , враховуючи, що ризики передбачені п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли. Просив врахувати, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та перебуваючи на волі може ухилятися від явки до суду, впливати на покази свідків, які ще не є допитаними, та з якими обвинувачений спільно навчався та проживав. Обвинувачений ОСОБА_7 та його адвокат ОСОБА_6 заперечили проти клопотання прокурора, в задоволені просили відмовити. Адвокат просила врахувати молодий вік обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків. Зазначили, що обвинувачений не має наміру ухилятися від виконання своїх обов`язків, вчиняти тиск на свідків, тому підстави зазначені у клопотання прокурора є надуманими.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд враховує, що відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п.п.4,5 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до ОСОБА_7 застосовано за рішенням суду, а саме, за ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 09.03.2019 року, та було продовжено за ухвалами Вінницького районного суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

При розгляді клопотання прокурора, колегія суддів зважає на те, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 віднесений відповідно до ст.12 КК України, до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому покарання від 7 до 15 років позбавлення волі. Злочин потягнув за собою смерть людини. ОСОБА_7 постійного самостійного доходу не має, неодружений, дітей не має, до досягнення повноліття був особою, яка перебувала під опікою. Сталі соціальні зв`язки у обвинуваченого відсутні. Свідки по справі навчалися з ОСОБА_7 в одному навчальному закладі, що створює певного роду зв`язок між ОСОБА_7 та свідками по справі, та в свою чергу тягне за собою ризик чинення тиску на свідків, які не є допитаними та спотворення доказів. Ризики передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів вважає наявними.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, колегія суддів вважає виправданим тримання ОСОБА_7 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Враховуючи тяжкість обвинувачення у злочині, який спричинив смерть людини, обставини скоєння кримінального правопорушення, та особу обвинуваченого, колегія суддів вважає відсутніми підстави для визначення застави.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

Підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 327, 331 КПК України, колегія суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 щодо продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_7 задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України строком до 2 місяців до 18 липня 2021 року включно, без визначення застави.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП № 1 м. Вінниці.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області на протязі 7 діб з моменту проголошення ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3