УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 ,
про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000301, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.328 КК України,

В С Т А Н О В И В:
04 червня 2021 прокурор другого відділу процесуальногшо керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Депертаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна, яке перебувало у володінні та користуванні ОСОБА_5 , тимчасово вилучене під час проведення обшуку в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук «Apple MacBook Pro» сірого кольору s/n НОМЕР_1 із зарядним пристроєм до нього.
Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000301 від 01.10.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 328 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено можливе вчинення в період 2014-2019 років службовими особами ДП «Поліграфкомбінат «Україна по виготовленню цінних паперів» (, далі ДП «Поліграфкомбінат «Україна»), Державної міграційної служби України, інших державних установ України, а також інших осіб, які встановлюються слідством, дій, які були направлені на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, вчинених за попередньою змовою зі службовими особами іноземних компаній, шляхом надання представникам іноземних компаній, які підконтрольні ОСОБА_5 , інформації, що була використана для виготовлення елементів нової форми паспортів, укладання контрактів про закупівлю і постачання витратних матеріалів, захисних голографічних елементів та інших товарів, котрі використовуються у виготовлені документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, а саме належними ДП «Поліграфкомбінат «Україна» грошовими коштами на суму близько 4,4 млн. Євро (в еквіваленті за вищевказаний період часу становить біля 100 млн. грн.).

Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року частково задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення обшуку житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .
02.06.2021 за місцем фатичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено, серед іншого ноутбук марки «Apple MacBook Pro» сірого кольору s/n НОМЕР_1 із зарядним пристроєм до нього.

Відповідно до постанови слідчого від 03.06.2021 вищевказані речі та документи, відшукані та вилучені за результатами обшуку за місцем фатичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000301 від 01.10.2019.

У зв`язку викладеним органу досудового розслідування виникла необхідність звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Враховуючи те, що власник майна у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду, не з`явився, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність здійснення розгляду вищевказаного клопотання прокурора без участі останнього.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000301 від 01.10.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 328 КК України.

Так, статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими стороною обвинувачення матеріалами, достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень за ч.1 ст.191, ч.2 ст.328 КК України.
Вирішуючи питання доведеності стороною обвинувачення обґрунтованості наявності підстав, що виправдовують саме такий ступінь втручання у права юридичної особи, слідчий суддя бере до уваги, що відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовувати у своїй діяльності практику Європейського суду з прав людини.
У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на мирне володіння майном має бути законним.
ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що законним є втручання, якщо існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
Таким чином, вказаний принцип пропорційності вимагає доведення стороною обвинувачення обґрунтованості застосування такого достатньо суворого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Із наведеного витікає, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно є доказом обставин вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Так, на ініціатора клопотання про арешт майна, покладений обов`язок довести, що таке майно потребує збереження, оскільки має доказове значення, виключно шляхом позбавлення його власника прав на користування та розпорядження таким майном.
Водночас, прокурором у клопотанні та під час судового розгляду, в порушення вимог п.3 ч.2 ст.171 КПК України не надано достатніх та допустимих доказів того, що ноутбук «Apple MacBook Pro» сірого кольору s/n НОМЕР_1 із зарядним пристроєм до нього на праві власності та/або користування належить ОСОБА_5 . Так в протоколі обшуку від 02 червня 2021 року зазначені заперечення ОСОБА_6 , яка вказала, що ноутбук «Apple MacBook Pro» сірого кольору s/n НОМЕР_1 належить її доньці ОСОБА_7 , та не має відношення до кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя не погоджується з позицією прокурора, відповідно до якої знаходження майна за місцем проживання ОСОБА_5 беззаперечно підтверджує факт користування та володіння таким майном останнім.

Відтак, у слідчого судді відсутні підстави вважати, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт знаходилося у користуванні та володінні ОСОБА_5 .

Таким чином, вилучене під час проведення обшуку 02.06.2021 майно хоча і визнано постановою слідчого від 03.06.2021 речовими доказами у кримінальному провадженні, проте такі докази не можуть бути визнані слідчим суддею допустимими у розумінні чинного кримінального процесуального законодавства України.
Також прокурором не надано доказів на підтвердження того, що зазначене майно є знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Частиною 2 статті 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).
Так, слідчий суддя приходить до стійкого переконання, що майно, вилучене в ході обшуку в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук «Apple MacBook Pro» сірого кольору s/n НОМЕР_1 із зарядним пристроєм до нього, не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Отже, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна з огляду на те, що останнім у клопотанні та під час судового розгляду не доведено наявності підстав чи розумних підозр вважати, що ноутбук «Apple MacBook Pro» сірого кольору s/n НОМЕР_1 із зарядним пристроєм до нього є доказом у кримінальному провадженні №0000301, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.328 КК України.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532, частиною другою статті 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000301, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2019, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.328 КК України, залишити без задоволення.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Повний текст ухвали оголошено 18 червня 2021 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1