Справа № 520/6331/18
Провадження № 1-кп/947/146/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
перекладачів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
потерпілих ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у м. Одесі об`єднані матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0000498 від 28.02.2018 року та №0004018 від 16.09.2016 року, відносно
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ашхабад, Туркменістана, вірмена, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ФОП, не одруженого, не має на утриманні мати похилого віку, 1954 року народження, раніше не судимого, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Шамкир, Азербайджан, азербайджанець, громадянин Азербайджану, з середньою освітою, не працює, одруженого, має сина 2017 року народження, мешкав в м.Одесі без постійного місця проживання; раніше не судимого:

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м.Шамкир, Азербайджан, азербайджанець, громадянин Азербайджану, з середньою освітою, не працює, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимий, без постійного місця проживання на території м. Одеси;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Сгареджо, Грузія, азербайджанця, громадянина Грузії, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не має на утриманні малолітніх дітей, мешкав в м. Одесі без постійного місця проживання, раніше судимий, а саме:

- 26.12.2016 року Приморським районним судом м.Одеси за ч.4 ст.296 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки; На підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 07.05.2019 року ОСОБА_27 звільнено від зазначеного покарання, у зв`язку із закінченням випробувального терміну.

- 02.10.2020 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 186 ч.2 КК України до 5 років позбавлення волі; На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 3 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець м. Шамкир, Азербайджан, азербайджанець, громадянин України, з вищою освітою, не працює, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Так між потерпілим ОСОБА_21 та обвинуваченим ОСОБА_23 виникли цивільно-правові відносини, а саме: 05.01.2017 року, обвинувачений ОСОБА_23 позичив у потерпілого ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 5 700 доларів США (що по курсу Національного банку України (НБУ) на 05.01.2017 становило 151620 гривень). Станом на 28.02.2018 року ОСОБА_29 залишався винен грошові кошти у розмірі 1300 доларів США. ОСОБА_23 свої зобов`язання у встановлений термін в не виконав, грошові кошти в повному обсязі не повернув потерпілому.

Обвинувачені ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 вступили в попередню злочинну змову в нестановлений час та невстановленому місці, направлену на примушення потерпілого ОСОБА_21 до невиконання цивільно-правових зобов`язань з боку обвинуваченого ОСОБА_23 щодо повернення ним позичених в борг у потерпілого ОСОБА_21 грошових коштів, відповідно до боргової розписки від 05.01.2017 року.
Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на примушування до виконання цивільно-правових відносин, діючи за попередньою змовою групи осіб, 28.02.2018 року приблизно о 15 годині 45 хвилин, біля будинку №7 по проспекту Академіка Глушко в м. Одесі, обвинувачені ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_30 , ОСОБА_28 зустрілися з потерпілим ОСОБА_21 де з метою примусити його в подальшому відмовитися від вимагання коштів, які заборгував обвинувачений ОСОБА_23 , почали наносити руками удари по тілу, обличчю і голові потерпілого ОСОБА_21 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, синців повік обох очей, вушних раковин, крововиливу в сполучнотканинну оболонку лівого ока, саден області правої щоки, носа, потиличної області, яке не є небезпечним для життя і здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_23 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 355 КК України - примушення до невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_24 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 355 КК України - примушення до невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_25 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 355 КК України - примушення до невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_30 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 355 КК України - примушення до невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_28 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 355 КК України - примушення до невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
Також, 15.09.2016 року у темний час доби о 22.00 годині, в умовах достатнього вуличного освітлення, в м. Одесі, в Київському районі, водій ОСОБА_28 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Академіка Вільямса, з боку вул. Академіка Корольова в напрямку вул. Люстдорфська дорога, де організовано двохсторонній рух, по дві смуги для руху в кожному напрямку.
Перед перетином вул. Академіка Вільямса з прилеглою територією напроти буд. 50/1 вул. Академіка Вільямса, яке регулюється світлофорними об`єктами, маючи намір виконувати поворот ліворуч на прилеглу територію, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, почав виконувати поворот ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, не давши дороги мопеду «SYM X-PRO 125», р/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_22 , який здійснював рух по проїжджій частині вул. Академіка Вільямса у правого краю проїждожої частини, у зустрічному з автомобілем «Volkswagen Passat» напрямку руху. В наслідок необережних дій ОСОБА_28 на перетині вул. Академіка Вільямса з прилеглою територією напроти буд. 50/1 сталося зіткнення зазначених транспортних засобів.
Своїми діями водій ОСОБА_28 допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 10.1, 10.4, 16.6 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), які вказують на те, що:
п. 2.3 ПДР «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
10.4. «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот».
16.6. «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч».
В результаті дорожньо-транспортної події водій мопеду «SYM X-PRO 125» ОСОБА_22 отримав тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 3450 від 19.12.2016, у ОСОБА_22 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкритий осколковий перелом лівого стегна в середній третині. Вказане ушкодження спричинене ударною дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та мопеду). Враховуючі дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 15.09.2016 року. Відкритий осколковий перелом перелам лівого стегна в середній третині відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобіля «Volkswagen Passat» та мопеду «SYM X-PRO 125» № 17-1866 від 02.06.2017 встановлено, що оскільки водій автомобіля «Volkswagen Passat» належним виконанням вимог пунктів 10.1,10.4 ПДР мав технічну можливість запобігти зіткненню, а водій мопеда «SYM X-PRO 125» такої можливості не мав і перебував в аварійній ситуації, з позиції експертного аналізу в причинному зв`язку з фактом ДТП перебувають дії водія автомобіля «Volkswagen Passat».
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_28 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_28 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав в повному обсязі та пояснив, що у вересні 2016 року в темний час доби він рухався на автомобілі «Volkswagen Passat» зі сторони вулиці Ак.Корольова по вулиці Ак.Вільямса, включив світло повороту, мав намір повернути наліво, бачив транспортний засіб, але мопеду не бачив. Після ДТП йому стало відомо про мопед. Він їхав на зустріч, мопед врізався між передньою та задньою дверцятами його автомобіля. В той момент також по дорозі їхав автомобіль «Мерседес Віто», у зв`язку з чим він не побачив мопед. Він був впевнений, що на дорозі крім автомобіля «Мерседес» не було іншого транспорту. Збитки матеріальні та моральні він потерпілому відшкодував у загальному розмірі 2 000 доларів США та 6 000 гривень.
Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_28 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, винуватість останнього доведена поясненнями потерпілого ОСОБА_22 та письмовими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, якими підтверджуються його покази стосовно часу, місця та обставин вчинення ним кримінального правопорушення, а саме:
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_22 пояснив, що 15.09.2016 року приблизно о 22:00 годині сталося ДТП по вулиці Вільямса в місті Одесі. Він рухався по правій стороні двухсмугового руху зі швидкістю 50-60 км./г., напроти нього їхав обвинувачений ОСОБА_28 , та на перехресті він його не пропустив хоча він сигналив та гальмував, але сталося ДТП, внаслідок чого він отримав травму: відкритий перелом бедренної кістки. З цього приводу він проходив лікування в ГКБ №11. Обвинувачений ОСОБА_28 відшкодував йому матеріальну шкоду у розмірі 2 000 доларів США, матеріальний претензій до обвинуваченого у нього не має, але у нього є вимоги морального характеру оскільки він став інвалідом 3-ої групи після події. Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_28 грошових коштів від 02.10.2017 року не підтримую, цивільний позов підтримую в повному обсязі від 18.07.2018 року просив задовольнити.
- витягом з ЄРДР за № 0004018 від 16.09.2016 року;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.09.2016 року;

- висновком експерта №3450 від 19.12.2016 року з якого вбачається, що у ОСОБА_22 малося наступне тілесне ушкодження: відкритий осколковий перелом лівого стегна в середній третині. Вказане ушкодження спричинене ударною дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкого автомобіля в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та мопеду). Враховуючі данні медичної документації слід вважати, що ушкодження виникло незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могло бути спричинене 15.09.2016 року. Відкритий осколковий перелом лівого стегна в середній третині, згідно з п.2.1.3 «м» Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р. відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

- лист и.о. директора КП «СМЄП» з якого вбачається данні роботи світлофорного об`єкту н вулиці Вільямса магазин «Віртус» в місті Одесі.

- висновком № 4621 від 19.01.2017 року судово авто- техничної експертизи по дослідженню технічного стану системи головного освітлення автомобіля «Volkswagen Passat» SM р/н НОМЕР_3 ;
- висновком № 4620 від 17.03.2017 року судово авто- техничної експертизи по дослідженню технічного стану системи головного освітлення мопеда мопеду «SYM X-PRO 125»;
- висновком №4619 від 20.03.2017 року судово транспортно трасологічної еспертизи по дослідженню механізму зіткнення автомобіля «Volkswagen Passat» SM р/н НОМЕР_3 і мопеда «SYM X-PRO 125» р.н. НОМЕР_2 .
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.04.2017 року з фототаблицею за участю ОСОБА_31 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.04.2017 року з фототаблицею за участю потерпілого ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_32 ;
- висновком № 17-1866 від 02.06.2017 року судовох автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення автомобіля Volkswagen Passat» SM р/н НОМЕР_3 і мопеда «SYM X-PRO 125» р.н. НОМЕР_2 ;
Таким чином, оцінюючі всі зібрані у судовому засіданні по справі докази в умовах повної змагальності в їх сукупності, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_28 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Органами досудового слідства дії обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК Українинапад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, і з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, за наступних обставин.
28.02.2018 року, приблизно о 15 годині 45 хвилин, біля будинку №7 по проспекту Академіка Глушко в м. Одесі ОСОБА_23 вступив зі своїми знайомими ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_33 в попередню злочинну змову, направлену на здійснення нападу на ОСОБА_21 , у якого ОСОБА_23 05.01.2017 позичив грошові кошти в сумі 5 700 доларів США (що по курсу Національного банку України (НБУ) на 05.01.2017 становило 151620 гривень), з метою заволодіння майном ОСОБА_21 , поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я останнього, і з погрозою застосування такого насильства, розподіливши злочинні ролі наступним чином: ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_30 нанесуть ОСОБА_21 удари кулаками в голову та тулуб, після чого ОСОБА_24 , ОСОБА_30 та ОСОБА_25 , погрожуючи ОСОБА_21 наявними у них ножами заберуть разом з ОСОБА_28 майно ОСОБА_21 , яке передадуть ОСОБА_23 , що буде спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб дії нападників були непоміченими сторонніми особами та з метою попередити ОСОБА_27 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 і ОСОБА_28 у випадку появи сторонніх осіб, а потім вони розпорядяться викраденим майном на власний розсуд.

Реалізуючи злочинну змову, 28.02.2018, приблизно о 16 годині, ОСОБА_23 зателефонував ОСОБА_21 на мобільний телефон «Айфон 7» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 та під приводом часткового погашення боргу попросив під`їхати до вищевказаного будинку ОСОБА_21

28.02.2018, приблизно о 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_23 ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_30 , побачивши, що до вищевказаного будинку під`їхав автомобіль «Hyundai Getz» державний номерний знак (д.н.з.) НОМЕР_5 за кермом якого знаходився ОСОБА_21 , реалізуючи злочинну змову здійснили розбійний напад на останнього: ОСОБА_30 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 о увірвалися в салон цього автомобіля, самовільно відкривши його двері: ОСОБА_30 на переднє пасажирське сидіння даного автомобіля, ОСОБА_25 - на заднє праве сидіння, ОСОБА_28 на ліве заднє сидіння, а ОСОБА_24 самовільно відкрив водійські двер і даного автомобілю, після чого ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 продовжуючи реалізацію злочинної змови, нанесли чисельні удари кулаками рук в лице, по вухам та іншим частинам голови ОСОБА_21 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку, синців повік обох очей, вушних раковин, крововиливу в сполучно-тканинну оболонку лівого ока, саден області правої щоки, носа, потиличної області, від чого ОСОБА_21 на декілька секунд втратив свідомість, а після того, як ОСОБА_21 прийшов до тями, нанесли чисельні удари кулаками рук по різних частинах тулуба ОСОБА_21 спричинивши йому фізичний біль. Потім, продовжуючи реалізацію злочинної змови, ОСОБА_28 , сидячи на задньому сидінні даного автомобіля, ззаду обхопив правою рукою шию ОСОБА_21 , який сидів за кермом цього автомобіля, та почав цією рукою здавлювати шию останнього, ускладнюючи дихання ОСОБА_21 , спричинивши ОСОБА_21 легкі тілесні ушкодження у вигляді саден шиї.

При цьому ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 о погрожували ОСОБА_21 вбивством, тобто застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я останнього. Після цього, продовжуючи реалізацію злочинної змови, ОСОБА_30 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 вихопили своїми правими руками з правих карманів своїх штанів наявні у них ножі і стали погрожувати ними ОСОБА_21 шляхом їх демонстрації, тим самим погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я останнього. Крім того, продовжуючи реалізацію злочинного умислу: ОСОБА_30 став погрожувати фізичною розправою ОСОБА_21 і наніс ручкою свого ножа декілька ударів по голові ОСОБА_21 , спричинивши останньому фізичний біль, та наніс декілька ударів ручкою вказаного ножа по кистях обох рук ОСОБА_21 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді саден кистей, а ОСОБА_24 схопив лівою рукою за ліве вухо ОСОБА_21 та став погрожувати відрізати це вухо, тобто застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_21 . Під час скоєння даного злочинного нападу ОСОБА_23 згідно раніше досягнутої змови стояв біля лівого крила вищевказаного автомобіля та спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб їх дії були непоміченими сторонніми особами та з метою попередити ОСОБА_24 , ОСОБА_27 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 у випадку появи сторонніх осіб.

Після цього, ОСОБА_30 відкрито заволодів наступним майном ОСОБА_21 : пістолетом «Форт-12Р» № НОМЕР_6 вартістю 14900 гривень, в якому були 10 патронів з гумовими кулями, вартістю 10 гривень за 1 патрон, - на загальну суму 100 гривень,; мобільним телефоном «Айфон 7» вартістю 15000 гривень, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 - вартістю 15 гривень, на рахунку якої перебувало 30 гривень, що лежали в бардачкі салону вказаного автомобіля; гаманцем «AJ» вартістю 500 гривень, в якому знаходились: грошові кошти в сумі 500 гривень, 4 ключі від дверних замків, вартістю 25 гривень за 1 ключ, а всього на загальну суму 100 гривень, ключ запалення від автомобіля «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_5 вартістю 250 гривень, свідоцтво про реєстрацію цього автомобіля, паспорт громадянина України ОСОБА_21 , ідентифікаційний код ОСОБА_21 , 3 банківські карти КБ «Приватбанк», які не мають матеріальної цінності для ОСОБА_21 , що лежав в салоні вказаного автомобіля, після чого ОСОБА_30 передав цей гаманець з майном, що в ньому знаходилось, ОСОБА_23 . Одночасно ОСОБА_24 відкрито забрав з лівої кишені штанів ОСОБА_21 мобільний телефон останнього марки «SAMSUNG» - вартістю 600 гривень в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_7 - вартістю 25 гривень, на рахунку якої перебувало 30 гривень. Потім ОСОБА_25 відкрито заволодів ноутбуком ОСОБА_21 торгової марки «Lenovo» G780 - вартістю 15000 гривень, який знаходився на задньому сидінні даного автомобіля та через ОСОБА_28 передав його ОСОБА_23 .

Після чого ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 та ОСОБА_23 з вищевказаним майном ОСОБА_21 , яким вони заволоділи в результаті злочинного нападу, з місця вчинення кримінального правопорушення поїхали на автомобілі «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_8 , спричинивши потерпілому ОСОБА_21 матеріальний збиток на загальну суму 47050 гривень.

Судом при розгляді зазначеного кримінального провадження безпосередньо у ході судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачені, свідки та потерпілий ОСОБА_21 ..
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_23 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що його дії слід кваліфікувати як примушування до невиконання цивільно-правових зобов`язань. Суду пояснив, що його знайомий ОСОБА_34 взяв у потерпілого ОСОБА_21 гроші у борг, але не віддав їх, та поїхав до Грузії. Потерпілий ОСОБА_21 неодноразово йому дзвонив, погрожував йому та його матері, тоді внаслідок зазначених дій потерпілого ОСОБА_21 , він написав боргову розпису на гроші які ОСОБА_21 не віддав його знайомий, та почав віддавати частками гроші. Він погасив більшу частку боргу. 28.02.2018 року ОСОБА_25 повинен був їхати до Азербайджану і вони збиралися піти десь відпочити. В цей час під`їхав потерпілий ОСОБА_21 та покликав його на розмову, він відмовився йти один, та з ним пішли ОСОБА_25 та ОСОБА_35 . За вимогою потерпілого ОСОБА_21 вони сіли до його автомобіля, та ОСОБА_21 намагався дістати з бардачку свого автомобіля пістолет, але щоб зупинити потерпілого вдарили по обличчю та тримали щоб він не дістав пістолет. Потім він та його друзі сказали потерпілому ОСОБА_21 в ультимативній формі, що більш ніяких грошей він ОСОБА_21 не винен, оскільки він вже відав ОСОБА_21 1200 доларів, але потерпілий вимагав ще сплати відсотків. З приводу зазначених дій, його мати зверталася до СБУ. Потім на автомобілі під`їхав ОСОБА_24 вони сіли до нього в автомобіль, речей у потерпілого ніяких не брали. Потім їх автомобіль зупинила поліція.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_28 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що він в повному обсязі підтримує пояснення надані обвинуваченим ОСОБА_23 тому, що вони відповідають дійсності.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_25 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що він в повному обсязі підтримує пояснення надані обвинуваченим ОСОБА_23 тому, що вони відповідають дійсності. Так, дійсно він сидів в автомобілі та тримав ОСОБА_21 щоб він не дістав з бардачку пістолет. Протягом розмови ОСОБА_23 та ОСОБА_21 йому стало відомо що ОСОБА_23 віддав потерпілому 1200 доларів США, та відсотки він не винен платити і якщо з цим не згоден ОСОБА_21 то нехай з цього приводу звертається до поліції. Під час розмови ОСОБА_21 хотів з бардачку дістати пістолет, він це побачив та став його утримувати щоб він не зміг його дістати з бардачку. Він не заперечує, що в процесі утримування потерпілого могли нанести легкі тілесні ушкодження. Після їх сумісної розмови в автомобілі, ОСОБА_21 сказав що у нього відсутні вимоги до ОСОБА_23 стосовно відсотків.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_30 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що він в повному обсязі підтримує пояснення надані обвинуваченим ОСОБА_23 тому, що вони відповідають дійсності. Так дійсно коли потерпілий намагався з бардачку дістати пістолет, він його штовхнув, щоб не дати ОСОБА_21 дістати пістолет, внаслідок чого потерпілий вдарився. Він чув, що ОСОБА_23 в якості боргу повернув потерпілому 1200 доларів США, але відмовився сплачувати відсотки, та казав що відсотки сплачує ОСОБА_34 коли приїде.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_24 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України не визнав та пояснив, що він в повному обсязі підтримує пояснення надані обвинуваченим ОСОБА_23 тому, що вони відповідають дійсності.
В судовому засіданні безпосередньо був допитаний потерпілий ОСОБА_21 , який пояснив, що між ним та обвинуваченим ОСОБА_23 наявні боргові стосунки. Так, ОСОБА_23 у нього взяв у борг грошові кошти у розмірі 5700 доларів США. Гроші ОСОБА_23 віддавав частками, іноді йому їх передавала мати ОСОБА_23 . Півтора роки ОСОБА_23 не повертав йому гроші. ОСОБА_23 залишився йому винен грошові кошти у розмірі 1300 доларів США. 28.02.2018 року ОСОБА_23 йому зателефонував та попросив зустрітися, коли він приїхав до нього в автомобіль сіли обвинувачені. У нього в бардачку автомобіля знаходився травматичний пістолет, його забрав обвинувачений ОСОБА_36 та наніс йому декілька ударів. Обвинувачені від нього нічого не вимагали, в кінці події вони сказали, що ОСОБА_23 йому більш нічого не винен, щоб про нього забув. Обвинувачені у нього забрали мобільний телефон, ноутбук, пістолет. Удари йому наносили ОСОБА_30 та ОСОБА_37 , позаду сиділи ОСОБА_38 та ОСОБА_39 . Йому ніхто не погрожував ножем, у них взагалі не було ножів, протягом досудового розслідування йому могло щось здаватися. Показів що ОСОБА_30 його вдарив рукояткою ножа він не давав на досудового слідстві. Впізнання проводили в палаті в день події, при цьому буди присутні поняті, їх знайшли на території лікарні.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_40 пояснив, що 28.02.2018 року надійшло повідомлення від чергового, що невідомі побили та пограбували особу, тобто потерпілого. Він працює оперуповноваженим Таїровського ВП., та він з співпрацівниками виїхали на місце події де знаходився потерпілий, який розповів що його пограбували, побили та вказав на якій автівці зникли злочинці. Також потерпілий пояснив, що у нього забрали ключі від його автівки, травматичний пістолет, мобільні телефони, ноутбук, ключі. Потім їх автівка зупинилася, чому йому невідомо, осіб затримали, в їх автівці знаходилися викрадені речі і вони пояснили, що речі забрали у рахунок боргу. Слідчий складав протокол про вилучення майна в присутності понятих, які стояли поряд з ним. Понятих шукали оперуповноважені, пістолет залишався у затриманого до приїзду СОГ. На місце події викликали СОГ, події відбувалися після обіду. Потерпілий був побитий, тілесні ушкодження були на обличчі. Коли він прийшов на місце події там вже знаходилися ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 та хтось ще, які їхали на автівці. Які саме документи складав слідчій на місці події, він не знає, відеофіксацію він не проводив і він не бачив, щоб майно «засовували» затриманим.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_44 пояснив, що він працює оперуповноваженим Таїровського ВП і 28.02.2018 року з іншими співробітниками виїхали на місце події на вулицю Ак.Глушко в місці Одесі, куди прибули через дві хвилини. Коли затримали осіб, вони їх попросили вийти з автівки, там було 5 осіб. Потерпілий пояснив, що його побили п`ять осіб та вкрали його майно,ключі, ноут, телефон, пістолет. Коли вони затримали осіб, то вони пояснювали, що майно у потерпілого забрали за борги. У обвинуваченого ОСОБА_45 був пістолет Форт, інші речі були у осіб у карманах, вони по черзі викладували речі на капот автівки. Йому невідомо, які саме складалися процесуальні документи, та хто саме вилучав у затриманих майно, він не вилучав та відео фіксацію не проводив. Потерпілий залишався на місці події, йому надавали медичну допомогу.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_46 пояснив, що він працює оперуповноваженим Таїровського ВП і поступило повідомлення про розбійний напад особами у кількості 5 осіб, події відбувалися на проспекті Ак.Глушко в м. Одесі. Він з співробітником ОСОБА_42 на автівці поїхали на місце події. Після отримання повідомлення вони направилися у напрямок вказаної адреси, об`їхали будинок, виїхали на пр. Ак.Глушко та у цей момент виїжджала автівка схожа на ту, про яку було вказано в повідомленні. Вони махнули рукою щоб автівка зупинилася, і вони зупинилися. Коли вони зупинили автівку, там було 5 осіб кавказької національності, затримали їх близько до бювету. Він з автівки не виходив, знаходився за кермом. Затриманні казали що потерпілий був винен їм щось. Він не пам`ятає перелік майна, яке було у повідомленні, процесуальні документи він не складав. Слідчим у затриманих на місці затриманні вилучалось майно, про що було складено протокол в присутності понятих. Обвинуваченим вилучені речі не засовували, відеофіксацію він не проводив.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_47 пояснив, що події відбувалися в лютому чи в березні 2018 року на вулиці Ак. Глушко в місті Одесі біля будинку № 7, йшов сніг. Він под`їхав до будинку АДРЕСА_3 і побачив, що проїзд загородили дві машини салатого та вишневого кольору. Він вийшов з автівки очистити сніг зі скла, в цей момент вискочили обвинувачені та пересіли з автівки салатового кольору до автівки вишневого кольору. Всього було п`ять осіб, скільки саме вийшло з автівки він не знає, 3 чи 4 чоловіка. Після того, як вони пересіли в авто, на вулиці залишився один чоловік представницького вигляду, він не пам`ятає хто саме був. Потерпілий вступив в перепалку з одним з обвинувачених та просив повернути йому речі: пістолет та документи. Чоловік йому в грубій формі відмовив. Потім вони об`їхали салатову автівку та на автомобілі «Опель» поїхали на виїзд з двору. Потерпілий попросив його поїхати за ними, але він йому відмовив. У потерпілого почали проявлятися на обличчі та шиї гематоми, він зателефонував у швидку допомогу. Потім з`явилися співробітники поліції, один з них представився потерпілому, показав посвідчення та вияснив, що сталося бо бачив у потерпілого сліди насилля. Він залишався з потерпілим, поки не приїхала швидка. Потерпілий взяв у нього телефон та подзвонив жінці. Йому невідомо хто викликав поліцію, може хтось з мешканців будинку. Потерпілий казав, що до нього повинні були приїхати та віддати гроші. Зі слів потерпілого спочатку до потерпілого вийшов один чоловік, а потім приїхала машина ще з кимось. У потерпілого забрали телефон, ноутбук, зброю, документи. Момент побиття потерпілого та викрадання його речей він не бачив, та не бачив чи були у обвинувачених в руках речі. Про побиття потерпілого йому відомо зі слів потерпілого, і він бачив на ньому тілесні пошкодження. Впізнання обвинувачених проходило по фото, кількість фото він не пам`ятає, можливо сім, з них він і впізнав обвинувачених. Він не відмовлявся проводити впізнання за участю обвинувачених. Проміжок між мною і особами, які сідали в автомобіль було десь 5-7 метрів, та їх бачив секунд десять, зір у нього мінус п`ять. Потім він ознайомився з протоколом та підписав його, протокол підписував один раз, на дату він не дивився, в якості понятої була одна жінка. На теперішній час він не може впізнати обвинувачених пройшов рік. Описати чоловіка представного вигляду, який розмовляв з потерпілим він не може. Обвинувачених він раніше не бачив, бачить вперше. Йому невідомо були знайомі раніше потерпілий та поліцейські, які приїхали.
Прокурор в обґрунтування винуватості обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України за ознаками напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, і з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, надав суду для дослідження письмові докази, які судом досліджені у судовому засіданні, а саме:
Витяг з ЄРДР за № 0000498;

-Рапорти управління патрульної поліції в Одеській області від 28.02.2018 року

-Протокол прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.02.2018 року;

-Медична довідка видана ОСОБА_21 ;

-Протокол огляду місця події від 28.02.2018 року з фото таблицею;

-Протокол огляду місця події від 28.02.2018 року;

-Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.02.2018 року, згідно якому ОСОБА_23 затримано 28.02.2018 року;

-Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.02.2018 року, згідно якому ОСОБА_27 затримано 28.02.2018 року;

-Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.02.2018 року, згідно якому ОСОБА_25 затримано 28.02.2018 року;

-Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.02.2018 року, згідно якому ОСОБА_28 затримано 28.02.2018 року;

-Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.02.2018 року, згідно якому ОСОБА_24 затримано 28.02.2018 року;

-Довідку до протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 28.02.2018 року, з якої вбачається, що відео файли записи слідчої дії.

-Рапорт о/у Таїровського ВП ОСОБА_48 , з якого вбачається, що 28.02.2018 року було отримано повідомлення про те, що за адресою: АДРЕСА_3 відбувається бійка.

-Протокол огляду предмету від 28.02.2018 року з фототаблицею.

-Постанова про залучення в якості речових доказів від 28.02.2018 року;

-Звіт про вартість майна від 01.03.2018 року.

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2018 року;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2018 року;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2018 року;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2018 року;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2018 року;

-Копія розписки ОСОБА_23 про отримання в борг у ОСОБА_21 грошових коштів в розмірі 5 700 доларів США;

-Протокол пред`явлення речей для впізнання від 07.03.2018 року з фото таблицею;

-Протокол пред`явлення речей для впізнання від 07.03.2018 року з фото таблицею;

-Протокол пред`явлення речей для впізнання від 07.03.2018 року з фото таблицею;

-Протокол пред`явлення речей для впізнання від 07.03.2018 року з фото таблицею;

-Висновок експерта № 607 від 16.04.2018 року, з якого вбачається, що виявлені у ОСОБА_21 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

-Розписка ОСОБА_21 про отримання на відповідальне зберігання належні йому речі.

-Постанова про зберігання речових доказів від 07.04.2018 року.

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2018 року.

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2018 року.

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2018 року.

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2018 року.

-Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.04.2018 року.

-Протокол проведення слідчого експерименту від 23.04.2018 року з фото таблицею;

-Висновок експерта №946 від 17.05.2018 року з якого вбачається, що виявлені у ОСОБА_21 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурором в судовому засіданні обвинувачення відносно ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_25 , ОСОБА_28 та ОСОБА_23 за кваліфікацією ст. 187 ч. 2 КК України підтримано, змін обвинувачення, відповідно до ст.ст.338, 341 КПК України, до суду не надходила.
Ретельно аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, пояснення свідків, потерпілого, обвинувачених, враховуючи зібрані у справі докази, та встановлені обставини, не дають суду підстав для кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, і з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст.94 КК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у Рішенні по справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії № 10590/83 від 6 грудня 1988 р. та § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" (Capeau v. Belgium) № 4291/98 від 13 січня 2005 року.
Суд прийняв всі процесуальні заходу для виклику у судове засідання свідків ОСОБА_49 та ОСОБА_50 , але вони до суду не з`явилися. Крім того, суд отримав повідомлення від Головного управління ДМС України в Одеській області з якого вбачається, що ОСОБА_51 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_52 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання не значиться, паспортом громадянина України не документувався.
Прокурор ОСОБА_6 якій підтримує публічне обвинувачення в зазначеній справі в судовому засіданні відмовився від допиту свідків ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_53 по кримінальному провадження інші учасники кримінального провадження погодились з прокурором.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За викладених обставин, судом встановлено, що висунуте обвинувачення за ч.2 ст.187 КК України фактично ґрунтується виключно на показаннях потерпілого ОСОБА_21 .
Аналізом наданих потерпілим показань встановлено, що потерпілий надав суду суперечливі, взаємовиключні, непослідовні та не логічні пояснення щодо обставин вчинення кримінального провадження відносно нього.
В обвинувальному акті кримінального провадження за № 0000498 від 28.02.2018 року зазначено, що насильство що застосовувалось щодо потерпілого з боку обвинувачених ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . ОСОБА_27 вчинялось із застосуванням ножів, але потерпілий ОСОБА_21 в судовому засіданні від 16.11.2018 року пояснив, що ОСОБА_24 не погрожував йому ножем, та у інших обвинувачених не бачив ножів. Також, з протоколів затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину відносно ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . ОСОБА_27 не вказано, що у затриманих було виявлено та вилучено ножі. Крім того, судом ножі, як речові докази не досліджувались, та ніякі процесуальні документи досудового розслідування щодо вилучення, огляду експертних досліджень, впізнання потерпілим предметів та інше, прокурором не відкривалися, і суду не надавалося.
Крім того, в протоколі про прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.02.2018 року зазначено, що ОСОБА_21 просив прийняти заходу до раніше незнайомим йому особам кавказької національності, які 28.02.2018 року біля 16:30 годині за адресою АДРЕСА_3 вчинили на нього напад з застосуванням насильства та заволоділи його майном, але в судовому засідання потерпілий ОСОБА_21 вказав, що з обвинуваченим ОСОБА_23 протягом довго часу знайомий та ОСОБА_23 йому заборгував кошти.

Наявна в матеріалах кримінального провадження розписка про отримання ОСОБА_54 у борг у ОСОБА_21 грошові кошти у сумі 5 700 доларів США, підтверджує що потерпілий ОСОБА_21 був знайомий з ОСОБА_23 , ще до події яка відбулася 28.02.2018 року. та що між ними були цивільно - правові відносини тривалий час.
Такі вибіркові спогади потерпілого щодо обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення викликають сумніви в їх об`єктивності та правдивості.
Нормами ст.17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як випливає із ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., кожна людина, звинувачена в скоєнні кримінального злочину, вважається невинуватою до тих пір, поки його провина не доведена відповідно до закону. Кожна людина при визначенні його громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбаченні ст.62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції".
Стаття 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права".
У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 06.12.1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного). (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Судовий вирок, який проголошується ім`ям держави, має бути законним, обґрунтованим і справедливим.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
В ході судового слідства суд знайшов докази, що між обвинуваченим ОСОБА_23 та потерпілим ОСОБА_21 існували цивільно-правові зобов`язання.
Так, згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 355 КК України вбачається, що цивільні обов`язки (так само як і цивільно-правові) виникають: а) з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом,але таких,які йому не суперечать; б)з адміністративних актів,у тому числі з актів планування; в) в результаті відкриттів,винаходів,раціоналізаторських пропозицій,створення творів науки,літератури і мистецтва; в) в наслідок заподіяння шкоди іншій особі,а так само в наслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав:д)внаслідок дій інших громадян і організацій;е)внаслідок подій,з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.
Виконати певні цивільно-правові зобов`язання означає викладену в рішучій (категоричній) формі пропозицію винного та потерпілого негайно, або у визначений час вчинити певні дії, які становлять предмет зазначеного зобов`язання. Така вимога може висловлюватись у будь-якій формі (усно,письмово). Вона має бути конкретною, зрозумілою для потерпілого. У складі цього злочину вимога може бути як правомірною, так і не правомірною.
Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_23 сказав потерпілому в категоричній формі, що в подальшому він не виплачує грошові кошти отримані у борг. Тобто обвинувачений ОСОБА_23 висловив вимогу до потерпілого ОСОБА_21 що у подальшому той більш не буде від нього вимагати кошти як залишилися не повернутими за борговими обов`язками.
Також, з показів свідків ОСОБА_40 , ОСОБА_42 , ОСОБА_55 , ОСОБА_47 вбачається, що на місці події безпосередньо обвинувачені пояснювали, що у з потерпілим наявні боргові відносини, та потерпілий пояснював, що йому винні були повернути гроші раніше взяті у борг.
До матеріалів справи долучена копія розписки з якої вбачається, що ОСОБА_23 у борг взяв у потерпілого ОСОБА_21 грошові кошти у сумі 5 700 доларів США, які зобов`язався повернути до 11.01.2017 року, та потерпілий ОСОБА_21 зазначив що ОСОБА_23 залишився йому винен виплатити 1300 доларів США.
В даному випадку вимога обвинуваченого була спрямована на те, що б потерпілий відмовився від коштів та від права вимагати кошти які залишилося повернути потерпілому.
Всі вищенаведені докази, матеріали кримінального провадження дослідженні в ході судового розгляду в сукупності підтверджують доводи обвинувачених про відсутність у них умислу на незаконно заволодіння майном потерпілого шляхом розбійного нападу.
Склад злочину, передбаченого ст. 355 КК України, примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань утворює лише у разі,коли воно поєднане з погрозою застосування насильства. Погроза повинна бути реальною і саме так її сприйняв потерпілий ОСОБА_21 .
З об`єктивної сторони злочин вчиняється у формі примушування потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань. Зміст такого примушування складають дві взаємопов`язані дії: 1) вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання; 2) погроза застосувати насильство, пошкодити чи знищити майно.
Злочин вважається закінченим з моменту пред`явлення вимоги виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання, поєднаної із погрозою, незалежно від досягнення винною особою поставленої мети. З суб`єктивної сторони цей злочин вчинюється з прямим умислом.
Згідно абз. 3 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» застосування погроз чи насильства без такого умислу з метою примусити потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання належить кваліфікувати за відповідною частиною статті 355 КК України. При цьому слід мати на увазі, що відповідальність за цією статтею може наставати лише тоді, коли особу примушують до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути гроші, майно, послуги, результати творчості тощо.
Аналізуючи всі обставини справи, оцінюючи всі досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що дії обвинувачених ОСОБА_23 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 за ч.2 ст. 187 КК України органами досудового слідства кваліфіковані невірно, оскільки у вчиненому обвинуваченими ОСОБА_23 , ОСОБА_56 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 є склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 355 КК України, оскільки як встановлено в суді, всі дії обвинувачених були направлені на єдину мету примушення потерпілого до невиконання цивільно-правових зобов`язань з боку обвинуваченого ОСОБА_23 щодо сплати боргу потерпілому ОСОБА_21 , тому їх дії слід перекваліфікувати з ч.2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст.355 КК України, тому що вони вчинилипримушення до невиконання цивільно-правових зобов`язань, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.
Перекваліфікуючи дії обвинувачених із ч.2 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 355 КК України, суд діє в межах вимог ч.3 ст. 337 КПК України, відповідно до яких, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище осіб, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_23 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 покарання у відповідності до вимог ст.65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_23 судом встановлено щире каяття, визнання вини, відсутність у потерпілого Газя вимог матеріального характеру.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_23 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_24 судом встановлено щире каяття, визнання вини, відсутність у потерпілого Газя вимог матеріального характеру.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_24 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_25 судом встановлено щире каяття, визнання вини, відсутність у потерпілого Газя вимог матеріального характеру.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_25 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_26 судом встановлено щире каяття, визнання вини, відсутність у потерпілого Газя вимог матеріального характеру.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_26 ли згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставин, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_28 судом встановлено щире каяття, визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_28 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_23 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, одружений, має на утриманні мати похилого віку, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, відсутність обставин які отягчають покарання, та думку потерпілого щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавлення волі, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_23 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_24 , який раніше не судимий, позитивно характеризується, одружений, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, публічно вибачився перед потерпілим, думку потерпілого щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавлення волі, відсутність обставин які отягчають покарання, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_24 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_25 , який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, позитивно характеризується за місцем мешкання, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, та відсутність обставин які обтяжують покарання, відсутність у потерпілого вимог матеріального характеру до обвинуваченого, думку потерпілого щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавлення волі, враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_25 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_57 суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Як встановлено судом, ОСОБА_58 засуджено вироком Приморського районного суду міста Одеси від 02.10.2020 року за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 3 роки.
Тому, з огляду на те, що ОСОБА_26 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, 28.02.2018 року, тобто до постановлення у відношенні нього попереднього вироку, тому остаточне йому покарання має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 (справа №199/1496/17) зазначила що, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст.75 КК України. Самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням.
Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_26 , який раніше судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, одружений, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, думку потерпілого ОСОБА_21 щодо призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, відсутність обставин які отягчають покарання, та суд враховує принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(яка підлягає застосуванню відповідно дост. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини) відтак, приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_27 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_28 , який в силу ст. 89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, думку потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_21 щодо призначення покарання ОСОБА_28 не пов`язаного з позбавленням волі, відсутність обставин які отягчають покарання, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_28 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами яке передбачене ч.2 ст. 286 КК України, суд вважає недоцільним його застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_28 з наступних підстав.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку при призначенні покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Також суд зауважує, що призначене ОСОБА_23 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 покарання з застосуванням ст. 75 КК України відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст.. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст.. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілим ОСОБА_22 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_28 про відшкодування на його користь моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень, та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.

В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілий ОСОБА_22 зазначив, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_28 зазначив душевних страждань, які полягали в тому, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він пережив фізичну біль, став інвалідом 3-ої групи, емоційний стрес пов`язаний з відчуттям тривоги, розпачу, стресу, порушенням звичайних життєвих зв`язків, необхідністю звернення до лікарів.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що заподіяння обвинуваченим ОСОБА_28 потерпілому ОСОБА_22 моральних шкоди, призвело до фізичного болю та моральних страждань останнього, його психологічних переживань, що порушило нормальні життєві зв`язки.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини.
При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілого Вольського суд приймає до уваги тривалість фізичних та душевних страждань, вимушені зміни у життєвих стосунках, фізичний біль та страждання, які він переніс внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_28 витрат часу та коштів на лікування. Враховуючи глибину та тривалість душевних страждань, які потерпілий переніс, та те, що він став інвалідом 3-ої групи, вимоги розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування в сумі 30 000 гривень та на підставі ст.129 КПК України, ст.1167 ЦК України які належить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_28 на користь потерпілого ОСОБА_22 .

Що стосується позовних вимог потерпілого ОСОБА_22 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_28 витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень, то слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.120 КПК України, витрати на правову допомогу несе в тому числі цивільний відповідач.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Так, відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.
При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:
1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;3) необхідність виїзду у відрядження;4) важливість доручення для клієнта;5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв`язку щодо обставин кожного конкретного випадку.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).
При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру витрат на юридичну допомогу, потерпілим ОСОБА_22 не було надано жодних належних та допустимих доказів. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_28 витрат за правову допомогу, потерпілому ОСОБА_22 слід відмовити.
Потерпілим ОСОБА_21 25.06.2018 року звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення з обвинувачених моральної шкоду в розмірі 100 000 гривень, та про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_23 залишок не сплаченого боргу згідно розписки від 05.01.2017 року в сумі 34 411 гривень, еквівалентні 1300 доларів США.

В судовому засіданні від 11.10.2018 року відмовився від розгляду цивільного позову поданого ним 25.06.2018 року.

18.09.2018 року потерпілий ОСОБА_21 надав до суду уточнення до цивільного позову, та просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_23 залишок не сплаченого боргу згідно розписки від 05.01.2017 року в сумі 36 933 гривень, еквівалентні 1300 доларів США.

Згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Вимога потерпілого ОСОБА_21 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_23 залишку не сплаченого боргу згідно розписки від 05.01.2017 року в сумі 36 933 гривень, еквівалентні 1300 доларів США, виходить за межі обвинувачення, та не є предметом розгляду в порядку КПК України. Потерпілий не позбавлений права на подачу позову про відшкодування майнової шкоди в порядку цивільного судочинства.
Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат понесені в межах інкримінованого ОСОБА_28 злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у відповідності до ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_28 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 369, 370, 371, 373-376, 392, 393, 395КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_23 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_23 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_23 наступні обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Визнати ОСОБА_25 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_25 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_25 наступні обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Визнати ОСОБА_58 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком більш суворим за вироком Приморського районного суду міста Одеси, остаточно призначити покарання ОСОБА_57 у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_58 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_59 а наступні обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Визнати ОСОБА_24 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 355 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_24 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_24 наступні обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Визнати ОСОБА_28 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 355, ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання:
- за ч.2 ст. 355 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4(чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами;
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_28 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_28 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_28 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_23 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 під вартою з 28.02.2018 року по 26.12.2018 року.
Стягнути з ОСОБА_28 на користь держави за проведення автотехнічної експертизи щодо технічного стану автомобіля №4621, витрати у розмірі 528 гривень 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_28 на користь держави за проведення автотехнічної експертизи щодо технічного стану автомобіля №4620, витрати у розмірі 1485 гривень 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_28 на користь держави за проведення судово транспортно трасо логічної експертизи №4619 від 20.03.2017 року, витрати у розмірі 1857 гривень.
Стягнути з ОСОБА_28 на користь держави за проведення судово транспортно трасо логічної експертизи №17-1866 від 02.06.2017 року, витрати у розмірі 2476 гривень.
Стягнути з ОСОБА_28 на користь потерпілого ОСОБА_22 моральну шкоду в сумі 30 000 гривень.

Скасувати накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 05.03.2018 року арешт на автомобіль «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_8 ухвалою слідчого судді та повернути власнику за належністю.

Скасувати накладений ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 05.03.2018 року арешт на пристрій травматичної дії ФОРТ-12Р 9 мм чорного кольору, магазин до пристрою травматичної дії ФОРТ-12Р 9 мм без номеру, заряджений набоями травматичної дії у кількості 10 штук, грошові кошти у суммі 805 гривень, а саме: 3 банкноти номіналом 200 гривень ЕЯ0126921, ТБ6682839, ТБ4504477; 1 банкнота номіналом 100 гривень ЗГ5829485; 1 банкнота номіналом 50 гривень УН2218088, 2 банкноти номіналом 20 гривень СИ3005308, ТЛ7919495, 1 банкнота номіналом 10 гривень ХЕ3426614, 2 банкноти номіналом 2 гривні СЭ5101801, 3 банкноти номіналом 1 гривня: УК6911607, УЭ4084402, ТД3314743, мобільний телефон «Самсунг J7» в панелі із металу золотистого кольору в чорному чехлі IMEI1 НОМЕР_9 IMEI2 НОМЕР_10 з мобільними картками мобільного оператору «Водафон» з мобільним номером НОМЕР_11 , сим 2«Лайф» НОМЕР_12 ,мобільний телефон ТМ «Айфон 7»в панелі чорного кольору матовий із карточкою мобільного оператору «Київстар»,мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» в панелі чорного кольору із кнопками, модель SM-V105E,мобільний телефон ТМ «SAMSUNG» DUOS в панелі чорного кольору модель GT-E1282T, із карточкою мобільного оператору «Водафон»,пульт від ролету чорного кольору з написом «SOMMER made in Germany", ключ від автомобіля з написом "H",дозвіл на зброю, в обложці червоного кольору, видане на ім`я ОСОБА_21 виданий МВС України від 26.09.2017 р. № НОМЕР_13 на пристрій травматичної дії ФОРТ-12Р, мобільний телефон ТМ «HUAWEI» модель HB4342F1RBC в панелі чорного кольору, зв`язка ключей у кількості 4-оьх штук,чорний шкіряний чоловічий зажим для грошей,банківські карти «Приватбанк», дисконтна карта магазину Fishka, картка від мобільного оператору «Водафон», квитанція додаток до договору 790-17035907 ПТ «Ломбард Гроші тут», квитанція додаток до договору 790-17036226 ПТ «Ломбард Гроші тут», Чек №64135 ПТ «Ломбард Гроші тут», ноутбук ТМ «Lenovo» G780 моделі 20138, серійний номер СB22637840, P/N:59371709, MO:CB03050718 в корпусі чорного кольору;мобільний телефон Nokia в панелі білого кольору,чорне шкіряне портмоне із написом на лицевій стороні «AJ»;банківська карта «А-банк», пластикові карти «Скарбниця позики», «Лєтуаль», «Фишка № 833», «Харвин 484 », «Кархер № НОМЕР_14 » посвідчення водія, грошові кошти у суммі 163 гривні, а саме 1 банкнота номіналом 100 гривень МЗ 6728641, 1банкнота номіналом 50 гривень СУ 6908835, 1 банкнота номіналом 5 гривень УА 9507395, 1 банкнота номіналом 5 гривень УА 9507395, 1 банкнота номіналом 2 гривні ПЄ 2660809, 1 банкнота номіналом 1 гривня СВ 2205522; мобільний телефон ТМ «Айфон 7» чорного кольору в резиновому чехлі чорного кольору.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1