Справа № 713/621/21
Провадження №1-кс/713/95/21
УХВАЛА
іменем України

02.04.2021 м. Вижниця
Слідчий суддя Вижницького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_3 , на постанову старшого дізнавача сектору дізнання Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_5 від 31 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000003 від 03.07.2020 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29.03.2021 року ОСОБА_4 , інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_3 , звернувся в суд із скаргою на постанову старшого дізнавача сектору дізнання Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 від 31.08.2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000003 від 03.07.2020 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України.

У скарзі вказує, що 9 березня 2021 року ОСОБА_4 звернувся із клопотанням, зокрема, до дізнавача сектору дізнання Вижницького районного ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_5 про надання для ознайомлення та зняття копій матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 03.07.2020 року.

25 березня 2021 року ОСОБА_4 ознайомився із матеріалами даного кримінального провадження та отримав копію постанови від 31 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження. Ознайомившись із змістом та обґрунтуванням постанови старшого дізнавача сектору дізнання Вижницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 03.07.2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України, вважає, що вказана постанова є протиправною та необґрунтованою і підлягає скасуванню з наступних підстав: В оскаржуваній постанові, зазначено про те, що «Відомості про кримінальне правопорушення, передбачені ч.5 ст. 214 КПК України, відповідно до вимог ч. ч.1,4 ст.214 КПК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.07.2020 року за N0000003. Правова кваліфікація кримінального проступку: ст. 356 КК України. Під час проведення досудового розслідування встановлено, що згідно рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12.09.2020 року вважається дійсною реєстрація права власності 1/1 частки на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 . Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер та на його майно відкрилась спадщина, на яку у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, другий з подружжя та батьки.

24.10.2013 року було розпочато кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000545 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.190 КК України, в ході якого на житловий будинок, що розташований за вище вказаною адресою та на який відкрилась спадщина, згідно ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 20.11.2017 року накладений арешт, у зв`язку із чим на даний час неможливо прийняти спадщину спадкодавцям.

Під час проведення досудового розслідування опитати ОСОБА_4 не представилось можливим, оскільки останній для проведення процесуальних дій до Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області не являється. ОСОБА_7 згідно ст. 63 Конституції України відмовилась від дачі показів, тільки пояснила, що являється законним спадкоємцем даного житлового будинку та що своїми діями не вчиняла самовправства. В ході виконання доручення наданого у порядку ст. 40-1 КПК України працівникам Вижницького ВП встановити свідків даної події не представилось можливим, що ускладнює подальше розслідування даного кримінального провадження.»

Вважає, що старшим дізнавачем ОСОБА_5 під час досудового розслідування кримінального проступку не було в повній мірі виконано вимоги КПК України.

Зокрема, ст.9 КПК України передбачено, що слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу,вимог інших актів законодавства.

Дізнавачем ОСОБА_5 неповно, не всебічно досліджено обставини справи, що не дало їй можливості прийняти законне неупереджене процесуальне рішення. Під час досудового розслідування не повністю було виконано вимоги Гл.20 КПК України щодо проведення слідчих і розшукових дій. Дізнавачем в порушення вимог ст.55-56 КПК України не допитано ОСОБА_4 в якості потерпілого та не вручено пам`ятку про права потерпілого.В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження не зазначено жодних правових підстав для прийняття такого процесуального рішення.

Не відповідають дійсності, а є формальними, посилання старшого дізнавача ОСОБА_5 на її рапорти начальнику сектору дізнання про те, що їй 31 липня, 14 серпня, 31 серпня 2020 року не представилось можливим допитати ОСОБА_4 . До того ж ОСОБА_8 відмовилась віддачі показань про ці факти не повідомила. Адже номер телефону ОСОБА_4 є в його заяві про вчинене кримінальне правопорушення.

Просить поновити строк на оскарження постанови лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 31 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 03.07.2020 року та визнати протиправною та скасувати постанову лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 31 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 03.07.2020 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_9 скаргу підтримав, посилався на обставини викладені в скарзі, просив її задовольнити.

В судове засідання прокурор та дізнавач сектору дізнання Вижницького РВП ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_5 не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши представника заявника ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та матеріали кримінального провадження №0000003 від 03.07.2020 року, дійшов до висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.07.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 внесено запис про кримінальне правопорушення, передбачене ст.356 КК України.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання Вижницького РВП ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_5 від 31 серпня 2020 року, кримінальне провадження №0000003 від 31.08.2020 року - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно ч.1 ст.306 КПК України Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави..

Відповідно до ч.1 ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу..

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

У ч.1 ст.92 КПК України вказано, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно положень п.4 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження. У відповідності до ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Особливості досудового розслідування кримінальних проступків визначається Главою 25 КПК України.

Відповідно до ст.298 ч.2 КПК України досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Вказані вимоги дізнавачем належним чином не виконані.

Заявник ОСОБА_4 звертаючись з скаргою на постанову старшого дізнавача сектору дізнання Вижницького РВП ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_5 від 31 серпня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000003 від 31.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, посилається на те, що дізнавачем не вмотивовано обґрунтування для прийняття такого рішення, не допитано ОСОБА_10 в якості потерпілого та не вручено пам`ятку про права потерпілого; не проведено інші слідчі дії, не встановлено очевидців та свідків події.

Відповідно до ст.356 КК України, самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподі¬яна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника, карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів гро¬мадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до трьох місяців.

Суспільна небезпечність злочину визначається тим, що він порушує встановле¬ний порядок реалізації громадянами своїх законних або передбачуваних прав, при¬зводить до дезорганізації нормальної діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, а також до порушення прав та за¬конних інтересів інших фізичних та юридичних осіб.

З об`єктивної сторони для наявності розглядуваного злочину необхідно встано¬вити сукупність таких трьох ознак: а) самовільне вчинення будь-яких дій; б) оспорю¬вання правомірності цих дій іншими громадянами або юридичною особою (підпри¬ємством, установою чи організацією); в) заподіяння такими діями значної шкоди інте¬ресам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Самовільне вчинення будь-яких дій має місце тоді, коли винний реалізує своє дій¬сне або уявне право незаконними методами, наприклад, усупереч волі власника ви¬лучає його майно в рахунок погашення боргу, вселяється в надану йому квартиру, не дочекавшись, доки її покинуть колишні мешканці, або вселяється у вільну квартиру без наявності ордера, самовільно виконує рішення суду про виселення боржника чи звільнення приміщення від його майна тощо.

Оспорюваність таких дій означає, що інша фізична або юридична особа вважає їх неправомірними. Чи дійсно у винного було відповідне право, чи воно було уявним - значення не має.

Дійсне право - це право, що належить особі в силу закону, договору чи іншої під¬стави. Уявним (передбачуваним) є право, яке в дійсності особі не належить, але вона помилково вважає, що має це право (наприклад, реалізатор, якому протягом декількох місяців затримували виплату заробітної плати, вважає, що має право взяти її з витор¬гу, або квартиронаймач знає про своє переважне право на одержання кімнати, що звільнилася у комунальній квартирі, і займає її, не дочекавшись рішення офіційного органу, який відає розподілом житла. Утім і за наявності рішень уповноважених ор¬ганів права особи мають бути реалізовані у встановленому законом порядку, а не на власний її розсуд.

Якщо ж особа, щодо якої мали місце самовільні дії, не має претензій до особи, яка їх вчинила, склад самоправства відсутній. Цей злочин може бути вчинений як у при¬сутності, так і у відсутності потерпілого, як без насильства, так і з його застосуванням. У разі застосування насильства самоправство кваліфікується за сукупністю з відпо¬відними злочинами проти життя і здоров`я. Оспорювання може мати місце до вчинен¬ня дій, у момент їх вчинення або після їх вчинення. Самоправство відсутнє, якщо дії ким-небудь оспорюються, але права чи обов`язки особи реалізуються відповідно до закону чи іншого нормативно-правового акта.

Самоправство є кримінально караним лише за умови заподіяння діями винного значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. Поняття значної шкоди є оціночним і вирішується у кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Якщо ж самоправні дії є способом вчинення іншого, більш тяжкого злочину, наприклад, примушування боржника до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань (ст. 355 КК), то дії винного слід кваліфікувати лише за статтею, яка передбачає відповідальність за конкретні самоправні дії, додаткова кваліфікація за ст. 356 КК не потрібна, оскільки в такому разі є конкуренція між загальною (ст. 356 КК) і спеціальною (відповідна частина ст. 355 КК) нормою, при якій дії повинні кваліфікуватися за спеціальною нормою. Самоправство, яке не завдало значної шкоди інтересам зазначених осіб, тягне за собою відповідальність за ст. 186 КУпАП як адміністративний проступок.

Злочин вважається закінченим з моменту настання наслідків - значної шкоди ін¬тересам громадянина, державним або суспільним інтересам або інтересам власника.

Суб`єктивна сторона самоправства характеризується умисною виною. Винний усвідомлює, що самовільно, всупереч установленому законом порядку, вчиняє дії, передбачає, що його дії можуть завдати значної шкоди інтересам громадянина, дер¬жавним або суспільним інтересам або інтересам власника і бажає або свідомо при¬пускає настання такої шкоди. Мотиви вчинення самоправних дій (скрутне матеріаль¬не становище, помста, прагнення примусити особу вчинити певні дії тощо) на квалі¬фікацію не впливають, але можуть враховуватися при призначенні покарання.

Відповідальність за ст. 356 КК виключається, якщо особа сумлінно помиляється у законності своїх дій.

З матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000003 від 31.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України вбачається, що дізнавачем не здійснено допит ОСОБА_10 в якості потерпілого та не вручено пам`ятку про права потерпілого; не встановлено свідків події,не встановлено чи завдана інтересам власника (громадянам) значна шкода та її вид та розмір.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч.6 ст.284 КПК України, копія постанови слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування , після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5, 6, 7 ст.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з:1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:місце і час прийняття постанови;прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:зміст прийнятого процесуального рішення;місце та час (строки) його виконання;особу, якій належить виконати постанову;можливість та порядок оскарження постанови.

Таким чином суд вважає, що рішення дізнавача про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000003 від 31.08.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України, є не вмотивованим, не надано оцінку всім обставинам кримінального провадження, досудове розслідування здійснено неефективно, формально винесено постанову про закриття кримінального провадження, в зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення(ч.1 п.2 ст.284 КПК України), що фактично суперечить вимогам КПК України. В постанові дізнавача не зазначено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, вважаю, що скарга ОСОБА_10 обґрунтована і підлягає задоволенню.

Разом з тим, слід зазначити, що в матеріалах кримінального провадження немає відомостей стосовно того, що дізнавачем сектору дізнання Вижницького районного відділу поліції ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_5 направлено постанову від 31.08.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000003 від 31.08.2020 року, а тому на думку суду заявником ОСОБА_10 не пропущено строк для подання до суду зазначеної скарги.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.303-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_3 ,- задовольнити.

Постанову старшого дізнавача сектору дізнання Вижницького відділення поліції Кіцманського відділу поліції ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадженнявід 31 серпня 2020 року, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000003 від 03.07.2020 року, на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України, - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1