Справа № 352/765/21
Провадження № 1-кп/352/211/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 18.03.2021, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, на утриманні нікого не має, з базовою середньою освітою, раніше судимого, востаннє 12.10.2010 Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді восьми років позбавлення волі, 31.07.2020 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скеровано обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України, який перебуває на розгляді,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі КК України), -

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за наступних обставин.

18.03.2021 близько о 02 години 00 хвилин, ОСОБА_4 прийшов в гості до свого товариша ОСОБА_5 , який проживає в по АДРЕСА_2 , де вони разом розпивали спиртні напої.

У подальшому, близько о 03 годині 25 хвилин, ОСОБА_4 вийшов із приміщення квартири ОСОБА_5 та попрямував до виходу із житлового будинку. Проходячи по сходовій клітці він помітив велосипед марки «Titan Viper», чорно-зеленого кольору, який був прикутий металевим ланцюгом до поручнів, та в нього виник злочинний умисел на вчинення крадіжки даного велосипеда.

Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 вийняв із кишені куртки плоскогубці за допомогою яких пошкодив металевий ланцюг і таємно викрав належний ОСОБА_6 велосипед марки «Titan Viper», чорно-зеленого кольору вартістю 2925 грн.

Після цього, ОСОБА_4 з викраденим майном із місця вчинення кримінального правопорушення зник та отримавши реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд, перевіз згаданий велосипед до місця свого постійного проживання в АДРЕСА_1 , де використовував його для власних потреб.

У результаті умисних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно майнову шкоду у розмірі 2925 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав. Пояснив, що 18.03.2021 року вийшовши із приміщення квартири ОСОБА_5 , він помітив велосипед та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігав, таємно викрав його. В подальшому викрадене майно перевіз до місця свого постійного проживання. У вчиненому щиро кається.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просив судовий розгляд здійснювати за його відсутності. Просив суворо не карати.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, ОСОБА_4 раніше судимий, який має постійне місце проживання, з базовою середньою освітою, не працює, неодружений, на утриманні нікого не має, відповідно до довідок за №2654 від 07.04.2021 року і за №893 від 12.04.2021 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, є рецидив злочинів. З огляду на те, що ОСОБА_4 є особою, яка має непогашену судимість за умисні злочини, які не утворюють ознаки «повторність злочинів» із злочином за ч.2 ст.185 КК України, суд визначає рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, відшкодування шкоди, думку потерпілого, та те, що вчинений ним злочин, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого, однак є корисливим злочином, який був вчинений після звільнення з місць відбування покарання, зважаючи також, що він судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував реальну міру покарання, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, тому суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.185 КК України, а саме у виді арешту.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Крім того у відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертизи №846/21-28 у даній справі.

Запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту строком на 5 (п`ять) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

кодовий замок для велосипеда - повернути потерпілому ОСОБА_6 ;

велосипед марки «Titan Viper», чорно-зеленого кольору, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити ОСОБА_6 ;

оптичний носій із відеозаписами залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 372 (одну тисячу триста сімдесят дві) грн. 88 коп. витрат на проведення товарознавчої експертизИ.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1