Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4162/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №295/4162/21 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 06 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в:
зазначеною ухвалою повернуто заяву про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку засудженому ОСОБА_7 .
Свої висновки суд першої інстанції обґрунтовував тим, що засуджений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Луганського обласного суду в частині призначеного покарання, що не входить до переліку питань, які вирішуються в порядку виконання вироків, оскільки порушене питання стосується суті вироку і не може бути вирішено судом відповідно до положень ч.1 п.14 ст.537 КПК України.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про скасування неправомірно призначеної неконституційної міри покарання у виді смертної кари та довічного позбавлення волі, на яке неправомірно без скасування вироку Луганського обласного суду - була замінена неправомірно призначена неконституційна смертна кара, і призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі, яке він вже відбув. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції, не обґрунтував належним чином основне своє твердження: «Під час виконання вироків, відповідно до положень ч.1 п.14 ст..537 КПК України, суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку». Звертає увагу на матеріали «Узагальнення судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків ВССУ» та Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - Європейський Суд) «РУБАН проти України» від 12 липня 2016 року (заява № 8927/11) вказано: 3 відповідних положень Конституції випливає, що як тільки Конституційний Суд оголошує законодавче положення неконституційним, це положення втрачає свою юридичну силу негайно... Звертає увагу і на положення статті 152 Конституції не випливає, що існує будь-яка інша можливість, як наприклад тимчасове призупинення відповідного положення, [пар. 44 рішення)... Аргументи Конституційного Суду в його рішенні від 26 січня 2011 року та їх повторення Урядом у даній справі не можуть заперечити того факту, що не існувало смертної кари після того, коли відповідні положення Кримінального кодексу 1960 року були оголошені неконституційними та втратили свою силу. Такий висновок Європейського Суду безпосередньо стосуються неправомірного призначення йому Луганським обласним судом смертної кари після 29.12.1999, коли відповідні положення Кримінального кодексу 1960 року були оголошені неконституційними та втратили свою силу, а саме: 22 лютого 2000 року. Звертає увагу, що для призначення покарання у виді смертної кари після 29.12.1999 Луганський обласний суд правових підстав не мав, яке ж найсуворіше покарання він міг йому призначити, постановляючи вирок 22 лютого 2000 року, коли смертної кари вже не існувало, а довічного позбавлення волі ще не існувало, тому, 22 лютого 2000 року після Рішення КСУ від 29 грудня 1999 року максимальним (найбільш суворим) покаранням по ст.93 КК 1960 року, яке могло бути йому призначено, стає покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію прокурора щодо апеляційних вимог засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положення ст.7 КПК України визначають, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.
Згідно вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.
Розділом VIIІ КПК України регламентовано процесуальний порядок виконання судових рішень.
Згідно до норм ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати ряд питань, які вирішуються під час виконання вироків, у тому числі й питання про інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Частиною 1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Нормами ч.3 ст.539 КПК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.
Відповідно до ч.6 ст.539 КПК України, за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє відповідну ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що у даному випадку, чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, не передбачено повноважень суду щодо повернення заяви засудженого.
Разом з цим, суд першої інстанції заяву засудженого ОСОБА_7 з приводу її законності та обґрунтованості не перевірив, постановляючи оскаржену ухвалу, всупереч вимогам КПК України, прийняв рішення про повернення заяви засудженого, тобто рішення, яке не передбачене процесуальним законом.
Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Таким чином, оскаржена ухвала є незаконною, а допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону є істотними, такими, що згідно ст.ст.9 ч.6, 21, 412 КПК України тягнуть за собою скасування ухвали з призначенням нового розгляду заяви засудженого в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 06 квітня 2021 року, якою повернуто заяву про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку засудженому ОСОБА_7 скасувати.

Призначити в суді першої інстанції новий розгляд судового провадження №295/4162/21 за заявою засудженого ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :