КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4366/2021 (756/9228/21) Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ФОП ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ФОП ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 рокузадоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт у кримінальному провадженні №0000068 від 04.06.2020 на тимчасово вилучене майно, вилучене 11.06.2021 в ході проведення огляду місця події в орендованому приміщенні ФОП « ОСОБА_10 » на 2-му поверсі у ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 , а саме: предмет схожий на колісницю з металевими ціпками та кріпленням, який належить на праві власності ФОП « ОСОБА_10 », шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження будь-кому і будь-яким чином.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ФОП ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає про невідповідність арештованого майна ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України. Стверджує про формальність постанови про визнання речовими доказами та вказує, що слідчий суддя не встановив належну правову підставу, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власників. Додає про відсутність доказів отримання потерпілою ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Далі в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що прокурором та слідчим порушено строки подання клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки 14.06.2021 клопотання про арешт подав не прокурор, а слідчий, тоді як прокурором подано клопотання 17.06.2021 року, у зв`язку із чим рішення слідчим суддею прийнято з порушенням строків. Вказує про однобічність, неповноту, необ`єктивність, формальність судового розгляду, незаконність та необгрунтованість оскаржуваного судового рішення. Додає про невідповідність опису вилученого майна та майна яке визнано речовим доказом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000068, відомості про яке 04.06.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
17.06.2021 прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні №0000068 від 04.06.2020 на тимчасово вилучене майно, вилучене 11.06.2021 в ході проведення огляду місця події в орендованому приміщенні ФОП « ОСОБА_10 » на 2-му поверсі у ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 , а саме: предмет схожий на колісницю з металевими ціпками та кріпленням, який належить на праві власності ФОП « ОСОБА_10 », яке ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року, задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не знайшли підтвердження, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження апелянта про невідповідність арештованого майна вимогам ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речовим доказом від 11.06.2021, відповідно до якої, арештоване слідчим суддею майно визнано у рамках даного кримінального провадження речовим доказом (а.с. 47).
Посилання захисника на формальність вказаної постанови слід визнати непереконливими, з урахуванням її відповідності вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України.
Твердження про відсутність доказів отримання потерпілою тілесних ушкоджень, на переконання колегії суддів є передчасними, оскільки стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.
Не тягне за собою скасування оскаржуваного судового рішення і посилання автора апеляційної скарги на порушення стороною обвинувачення строків, визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, з урахуванням тих обставин, що огляд проведено 11.06.2021 року, з клопотанням до суду прокурор звернувся 14.06.2021 (у перший робочий день), та на виконання ухвали слідчого судді Оболонського районного суду від 14.06.2021, якою встановлено прокурору строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, подано клопотання 17.06.2021, тобто в строки визначені Законом.
Посилання апелянта на порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про тимчасово вилучене майно, заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 173 КПК України, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.
Твердження про однобічність, неповноту, необ`єктивність, формальність судового розгляду, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, невідповідність опису вилученого майна та майна, яке визнано речовим доказом, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 01 липня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт у кримінальному провадженні №0000068 від 04.06.2020 на тимчасово вилучене майно, вилучене 11.06.2021 в ході проведення огляду місця події в орендованому приміщенні ФОП « ОСОБА_10 » на 2-му поверсі у ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 , а саме: предмет схожий на колісницю з металевими ціпками та кріпленням, який належить на праві власності ФОП « ОСОБА_10 », шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження будь-кому і будь-яким чином, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ФОП ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

________________________ ___________________________ __________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4