КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого за ч. 5 ст. 152 КК України ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченого за ч. 5 ст. 152 КК України ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 1 серпня 2021 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.
З посиланням на практику Європейського суду з прав людини, захисник в апеляційній скарзі вказує на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, жодними доказами не підтвердженні, під час досудового розслідування у ОСОБА_7 був запобіжний захід - домашній арешт, строк якого не був продовжений. Захисник наголошує на тому, що ОСОБА_7 було оголошено у розшук даним складом суду безпідставно.
На переконання захисника, оскаржувана ухвала є незаконна, такою, що не відповідає вимогам повноти судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є не обґрунтованими та не вмотивованими. Захист стверджує про те, що даний запобіжний захід є занадто суворим, що до ОСОБА_7 необхідно застосувати запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі, оскільки обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як вину свою у вчиненні злочинів не визнає, раніше він не судимий та ніколи взагалі не притягався до кримінальної відповідальності. Таким чином, на переконання захисника, немає підстав вважати, що він продовжуватиме злочинну діяльність, так як злочинів він не вчиняв.
Водночас, як вказав захисник, ОСОБА_6 зовсім молода людина, має постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід, до нього раніше вже було застосовано запобіжний захід, який він не порушував, нових злочинів не вчиняв.

З огляду на те, що учасниками апеляційного розгляду клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не подавались, колегія суддів відповідно до положень ст. 422-1 КПК України вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні матеріали та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Так, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке обрання можливе та виправдане.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до копії оскаржуваної ухвали, витребуваної судом апеляційної інстанції згідно з положеннями ст. 422-1 КПК України, у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0007806 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 152 КК України.
4 червня 2021 року на стадії судового розгляду прокурором у порядку ст. 331 КПК України заявлено клопотання про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на наявність передумов, передбачених ст.ст. 177, 178, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199, 331 КПК України, та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, яке мотивоване тим, що у даному провадженні по відношенню обвинуваченого є дійсними обґрунтована підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, враховуючи особу обвинуваченого, його соціальний статус.
Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора, зазначивши, що обставини, визначені п.п. 2-3 ч. 1 ст. 194 КПК та які стосуються даних про особу обвинуваченого, характеру висунутого обвинувачення та його перебування у розшуку, не є дійсними.
За результатами розгляду клопотання судом відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 1 серпня 2021 року.
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ним враховані відомості про обвинуваченого, який є уродженцем міста Києва, громадянином України, з середньою освітою, не працює, не одружений, має постійне місце проживання, раніше не судимий.
Відповідно до обвинувального акту йому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 152 КК України, а саме як вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним проникненням в тіло іншої особи, з використанням предмета, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження.
Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи її віку та статусу, прийнятну репутацію.
На стадії судового розгляду справи обвинувачений перебував у розшуку та був затриманий.

Не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, суд дійшов висновку, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
Окрім того, суд погодився з висновком про наявність заявлених (наведених) прокурором ризиків переховування та незаконного впливу на потерпілого й свідків, врахувавши, що сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, і хоча тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, окреслений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, з огляду на те, що обвинувачений був оголошення в розшук в даній справі, і вказані обставини також свідчать про те, що уникнення указаного ризику без застосування саме даного запобіжного заходу не є дійсним.
Судом доводи обвинуваченого щодо того, що він не повідомлявся про цей процес, а тому і не прибував до суду, оцінені критично, так як відповідно до довідок про доставку СМС усі вони доставлені останньому завчасно, але жодного разу останній не повідомив про те, що змінив адресу проживання та відповідно не порушував перед судом питання про направлення повісток за новою адресою у місті Одеса, що свідчить про залишення обвинуваченим місця проживання у місті Києві, а також з урахуванням того, що він був затриманий у ході розшуку у місті Одеса, то зазначені обставини у своїй сукупності указують на дійсність ризику «переховування».
Оцінюючи наявність «ризику впливу» на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків та потерпілого безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні із цими особами, яким відомі обставини інкримінованого йому злочину, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
Тим самим, як зазначив суд, наявність «ризику впливу» існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків й потерпілого та дослідження їх судом.
Також суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не визначив розмір застави у цьому кримінальному провадженні, так як злочин за ст. 152 КК України учинений із застосуванням насильства до потерпілого.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин суд першої інстанції, приймаючи рішення про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави суду вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:.. до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до наявних відомостей ОСОБА_6 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 152 КК України, яке відноситься до особливо тяжкого злочину, що являє собою значну суспільну небезпеку та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років позбавлення волі.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з огляду на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого ОСОБА_6 обвинувачується, є достатньо підстав вважати, що він може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, і вказані обставини свідчать про наявність ризику переховування.

Окрім того, колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно взято до уваги те, що обвинувачений перебував у розшуку, що також свідчить про наявність обґрунтованого ризику ухилення обвинуваченого від суду.

Також колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано врахована ймовірність того, що обвинувачений, не будучи обмежений у спілкуванні з потерпілими та свідками, яким відомі обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність реального ризику впливу на потерпілу особу та свідків.
За встановлених обставин доводи захисника про те, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, не обґрунтовані та не вмотивовані, суперечать змісту оскаржуваної ухвали та є безпідставними.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення із застосуванням насильства до потерпілого, і вказані обставини, урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України дають право суду не визначати заставу у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

За встановлених обставин доводи захисника, що обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, спростовуються даними про перебування обвинуваченого у розшуку, а посилання на те, що ОСОБА_6 молода людина, має постійне місце роботи та проживання, стабільний дохід, до нього раніше вже було застосовано запобіжний захід, який він не порушував, що нових злочинів не вчиняв, не спростовують наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 4 червня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 1 серпня 2021 року - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3