У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/1796/21

№ 1-кп/183/1054/21

28 липня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

перекладача Пасічної- ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000714 відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Армавір Республіка Вірменія, громадянина Вірменії, проживаючого в Республіці Вірменія,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Чадир-Лунга Республіки Молдова, громадянина Молдови, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця сел. Таромське Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строку раніше обраних запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, кожному на 60 діб, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при обранні та продовженні обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжних заходів стосовно обвинувачених не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою обвинувачених необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_5 вважав за неможливе розглядати клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу його підзахисному у вигляді тримання під вартою, посилаючись на несвоєчасне вручення такого клопотання, яке, крім іншого, було вручено йому іншим прокурором. Заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_14 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим просив суд відмовити в його задоволенні, через необґрунтованість і недоведеність цього клопотання. Також, просив суд змінити ОСОБА_14 запобіжний захід на більш м`який, а саме: на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи свою позицію тим, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, а тому останній, як і обвинувачений ОСОБА_13 , після звільнення його з-під варти буде прибувати до суду за кожною вимогою.

Обвинувачений ОСОБА_8 у повному обсязі підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим просив суд відмовити прокурору в задоволенні даного клопотання, посилаючись на необґрунтованість цього клопотання та недоведеністю ризиків відповідними доказам. Також посилався на порушення прокурором положень КПК України щодо вручення обвинуваченому такого клопотання та матеріалів, якими обґрунтовуються вимоги.

Обвинувачений ОСОБА_9 погодився з думкою свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на необґрунтованість цього клопотання, оскільки прокурором не надано жодного доказу чи даних, які би свідчили про існування обґрунтованої підозри чи існування ризиків, на які він посилається. Також посилався на несвоєчасність вручення такого клопотання, що свідчить про порушення прокурором положень КПК України щодо вручення обвинуваченому такого клопотання та матеріалів. Просив обрати ОСОБА_10 цілодобовий домашній арешт за місцем його мешкання із застосуванням електронного засобу контролю, оскільки останній має незадовільний стан здоров`я, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, має міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, роботи.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав позицію свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників провадження, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про необхідність продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання ОСОБА_15 винуватим обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду провадження, ОСОБА_8 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Крім того, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті про наявність у ОСОБА_15 соціальних зв`язків, оскільки останній одружений. Водночас, судом також враховується і те, що, ОСОБА_8 є громадянином Республіки Вірменія, проживає на території Республіки Вірменія та не має постійного місця мешкання на території України, підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб та наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.

До того ж, обставини кримінального правопорушення описані в обвинувальному акті, свідчить про те, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного клопотання не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_15 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_14 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_14 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину).

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Стороною захисту будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну ОСОБА_14 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням на нього відповідних обов`язків.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_14 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_14 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_9 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_9 має місце реєстрації та проживання, а також наявності у нього соціальних зв`язків, оскільки останній одружений та має на утриманні малолітню дитину. Разом з тим, суд враховує те, що ОСОБА_9 є громадянином Республіки Молдова, а також те, що на момент розгляду клопотання підтверджень наявності у нього захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано, суспільно-корисною працею не займається, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_9 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.

До того ж, обставини кримінального правопорушення описані в обвинувальному акті, свідчить про те, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_9 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_9 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінального правопорушення), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину).

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Стороною захисту будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_9 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України, тобто умисного корисливого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, та ч. 1 ст. 263 КК України, який в силу вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, і за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду, ОСОБА_10 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Суд бере до уваги відомості, які зазначені в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які підтверджені доказами, про те, що ОСОБА_10 має місце реєстрації та проживання, постійне місце роботи, та наявності у нього соціальних зв`язків, оскільки останній одружений. Разом з тим, суд враховує, що на момент розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтверджень наявності на його утриманні будь-яких осіб суду не надано, обвинувачується, у тому числі, у вчиненні корисливого злочину, тому є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_10 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, в тому числі корисливі злочини.

Суд бере до уваги доводи сторони захисту щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, проте суду не надано доказів того, що ОСОБА_10 має такі захворювання, які перешкоджають йому утримуватися під вартою.

Крім того, обставини кримінальних правопорушень, описані в обвинувальному акті, свідчить про те, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_10 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження ОСОБА_10 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора про те, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду (оскільки враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 у разі визнання останнього винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень), та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень (оскільки останній обвинувачується у вчиненні умисного корисливого особливо тяжкого злочину).

Обставин, які би свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не встановлено.

Стороною захисту будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_10 продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Доводи сторони захисту на порушення прокурором положень КПК України щодо надання обвинуваченим клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність продовження строку дії запобіжного заходу, не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання, суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Як свідчать матеріали клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачені відмовилися 22.07.2021 року отримувати копії даних клопотань в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», про що уповноваженою службовою особою ст. снт. внутрішньої служби ОСОБА_16 мол. інст. Дніпровської УВП №4 складено відповідний акт. Ця обставина не заперечувалася в судовому засіданні й самими обвинуваченими.

Крім того, як убачається зі змісту супровідного листа прокурора ОСОБА_17 начальнику УВП начальнику арештного дому ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» від 21.07.2021 року № 09/2-2356-20, копії Клопотання направлялися прокурором для вручення обвинуваченим також й в перекладі на російську мову.

Тому, доводи сторони захисту про те, що прокурором було порушено вимоги КПК України щодо вручення обвинуваченим такого клопотання, є необґрунтованими й безпідставними.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_18 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 25 вересня 2021 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну раніше обраного ОСОБА_18 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 25 вересня 2021 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 25 вересня 2021 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну раніше обраного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 30 липня 2021 року о 12 годині 45 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1