1Справа № 335/5073/21 1-кс/335/2828/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,

ВСТАНОВИВ:
17.05.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Скарга мотивована тим, що 27.04.2021 року, заявником отримано копію листа № 31/3/1-68787 від 22.04.2021 року з Офісу Прокуратури Запорізької області, адресовано прокуратурі Запорізької області, щодо розгляду та скерування його заяв про кримінальне правопорушення від 16.04.2021 року та 17.04.2021 року здійснені слідчим Першого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України.
14.05.2021 року заявником отримано повідомлення прокуратури Запорізької області № 31/1-5966-13 від 11.05.2021 року, замість витягів з ЄРДР про кримінальні правопорушення, що скоєні, на його думку, слідчим Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України.
Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що начальник управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 вчинив бездіяльність щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України.
Тому, просив зобов`язати посадову особу Прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 внести відповідні відомості до ЄРДР про правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України вчиненого слідчим Першого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 щодо винесення постанови від 27.04.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001189 від 03.07.2020 року. Зобов`язати посадову особу Прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 внести відповідні відомості до ЄРДР про правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України вчиненого слідчим Першого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 щодо винесення постанови від 28.04.2020 року про закриття кримінального провадження № 0001189 від 03.07.2020 року. Зобов`язати посадових осіб Прокуратури Запорізької області надати йому документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію заяви від 16.04.2021 року про вчинення кримінального правопорушення слідчим Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 366 КК України при винесенні постанови від 27.04.2021 року про відмову визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001189 від 03.07.2020 року. Зобов`язати посадових осіб Прокуратури Запорізької області надати йому документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію заяви від 17.04.2021 року про вчинення кримінального правопорушення слідчим Першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 за ч. ст. 366 КК України при винесенні постанови від 28.04.2021 року про закриття кримінального провадження № 0001189 від 03.07.2020 року.
Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. 19.05.2021 року направив суду електронне звернення про розгляд справи у його відсутність.
Представник Запорізької обласної прокуратури в судове засідання також не з`явився, хоча про місце та час розгляду скарги повідомлявся своєчасно. 19.05.2021 року виконуючим обов`язки начальника відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_6 подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність прокурора, у зв`язку з великим навантаженням прокурорів, котрі задіяні у проведенні слідчих (розшукових) діях у інших кримінальних провадженнях.
Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги та зважаючи на те, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, слідчий суддя вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність прокурора на підставі наявних у справі матеріалів.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.
Дослідивши зміст скарги та додані до неї документи, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Судовим розглядом встановлено, що заявник ОСОБА_3 звернувся до Офісу Генерального прокурора із двома заявами про вчинення кримінальних правопорушень.
Відповідно до листа Офісу Генерального прокурора від 22.04.2021 року № 31/3/1-68787-20, вбачається, що згідно з територіальною юрисдикцією та вимогами Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженому наказом Генеральної прокуратури України від 28.03.2019 року № 51, на адресу Запорізької обласної прокуратури надіслано для розгляду, в межах компетенції, дві заяви ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій слідчого першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_5 при прийнятті процесуальних рішень про закриття кримінального провадження № 0001189 та про відмову у визнанні його потерпілим у цьому провадженні, а також з інших питань.
Як вбачається з повідомлення начальника управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 № 31/1-5966-13 від 11.05.2021 року, обласною прокуратурою було розглянуто звернення від 28.04.2021 року яке надійшло з Офісу Генерального прокурора, щодо можливих порушень процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001189 від 03.07.2020 року слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, а також з інших питань. Встановлено, що досудове розслідування вищезазначеного провадження здійснювалося слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_5 . Процесуальне керівництво здійснювалось прокурорами обласної прокуратури. За результатами досудового розслідування, 28.08.2020 року слідчим винесено постанову про закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.12.2020 року постанову про закриття кримінального провадження скасовано, матеріали провадження направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі для подальшого проведення досудового розслідування. На даний час досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває, за його результатами слідчий має прийняти відповідне процесуальне рішення, про що повідомить зацікавлених осіб у встановлений Кримінальним процесуальним кодексом порядку.
Також, начальником управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 було встановлено, що заява ОСОБА_3 за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить жодних даних про вчинення будь-якого кримінального правопорушення за викладених обставин, а тому підстав для реєстрації заяви ОСОБА_3 до ЄРДР не було.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення можуть бути оскаржені заявником.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Аналогічні за змістом норми містяться у п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (далі Положення), затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, згідно з яким відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.
При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.
Предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.
Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.
Згідно з ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобовязано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп.74-75, рішення від 07.12.2006 року), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. theUnitedKingdom) від 28.05.1985 року, п.57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Одним із таких обмежень є неможливість ініціювання кримінального провадження шляхом внесення відомостей до ЄРДР без належних на те підстав.
У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 06.09.2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21.09.1999 року, заява N 37437/97).
За положеннями ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно із ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Крім того, основним елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень.
Як вбачається із поданої скарги та долучених до неї матеріалів, ОСОБА_3 вбачає ознаки кримінального правопорушення у діях слідчого першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_5 , яка здійснювала досудове розслідування у межах кримінального провадження № 0001189 від 03.07.2020 року.
На думку заявника, слідчий першого слідчого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_5 , внесла завідомо недостовірні відомості до офіційних документів, а саме до постанови про відмову у визнанні потерпілим та постанови про закриття кримінального провадження № 0001189 від 03.07.2020 року. За позицією заявника, ознаки кримінального правопорушення є у діях слідчого, оскільки слідчим було внесено завідомо недостовірні відомості до офіційних документів.
Однак, аргументи ОСОБА_3 про можливе вчинення слідчим кримінального правопорушення, ґрунтуються на його суб`єктивній незгоді із діями слідчого, яка реалізуючи власні повноваження, визначені КПК України, здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001189 від 03.07.2020 року.
При цьому, у силу ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Тобто, процесуальна діяльність вищевказаного суб`єкта владних повноважень в межах його посадової дискреції не може бути підставою для його кримінального переслідування.
У п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 06.09.2005 року, суд висловив позицію, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21.09.1999 року, заява N 37437/97).
За наведених обставин, доводи особи, яка подала скаргу, щодо наявності у діях слідчого кримінально караної поведінки є безпідставними.
Ініціювання кримінального переслідування особи, яка здійснювала досудове розслідування у ньому та діяла у межах повноважень суперечить вимогам кримінального процесуального закону та є необґрунтованим застосуванням заходу кримінально-правового примусу.
Отже, обставини, які свідчать про вчинення особою, на яку вказує ОСОБА_3 кримінального правопорушення, не знайшло свого підтвердження.
Твердження особи, яка подала скаргу про наявність у діях слідчого ознак вчинення кримінального правопорушення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці обставин, про які йдеться у скарзі і зводяться до незгоди з прийнятими слідчим процесуальними рішеннями у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001189 від 03.07.2020 року, зокрема постанови про відмову у визнанні потерпілим та постанови про закриття кримінального провадження.
Відомостей, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення безпосередньо вищевказаною особою матеріали скарги та заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення не містить.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що під час розгляду заяв ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення уповноваженою особою Запорізької обласної прокуратури, були відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути в тому числі і про відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи те, що висновки за результатом розгляду заяв ОСОБА_3 уповноваженої особи Запорізької обласної прокуратури про відсутність підстав для внесення за викладеними у них твердженнями, відомостей до ЄРДР, є правильними, відтак, в задоволені скарги ОСОБА_3 слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 214, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника управління Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР - відмовити.
Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити ОСОБА_3 та Запорізькій обласній прокуратурі.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1