Справа № 495/5973/20
№ провадження 1-кс/495/569/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року м. Білгород - Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000291 ч. 1 ст. 384 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
02.03.2021 року дізнавач СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0000291 ч. 1 ст. 384 КК України.
В клопотанні слідчого зазначено, що в провадженні СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного 15.08.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000291, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.
Так 02 серпня 1995 року ОСОБА_4 отримав у власність земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказану земельну ділянку ОСОБА_4 отримав на підставі рішення Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 02.06.1995 року за №117.
Далі, на підставі вказаного рішення ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії №ЯГ №935312 виданий 02 серпня 2006 року на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Тобто, з 02 серпня 2006 року ОСОБА_4 став власником земельної ділянки, площею 0,2500, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
28.08.2006 до Білгород-Дністровського районного суду Одеської області було направлено адміністративний позов, відповідно до кого позивачами виступали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідач Миколаївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа ОСОБА_4 .
Зі змісту адміністративного позову встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу, посвідчених Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області від 19.05.1995 та від 06.07.1993, моїм довірителям належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,71 га, що підтверджується технічним паспортом БТІ, договором купівлі-продажу від 06.07.1993, записом в погосподарській книзі, а також довідками, виданими Миколаївською сільською радою 05.04.2006 за №245 від 24.03.2006 за №214.
Після придбання житлового будинку мої довірителі, як власники будинку, у відповідності зі ст.30 ЗК України 1992 року, який діяв на момент посвідчення угод, фактично отримали право користування земельною ділянкою, і для закріплення свого права, у серпні 1995 р. подали заяву в Миколаївську сільську раду для винесення відповідного рішення.
З 1993 р., 1995 р., по теперішній час співвласники будинку користуються земельною ділянкою, межі якої визначені на місцевості огорожею, регулярно обробляють її, засадили багаторічними рослинами, своєчасно оплачують податки та збори.
Протягом 10 років довірителі неодноразово звертались до сільської ради з усними та письмовими клопотаннями про виділення їм земельної ділянки в користування, а в подальшому про передачу землі в приватну власність, і лише 28.05.2004 р. Миколаївською сільською радою були ухвалені рішення за №223-IV та №224- IV про надання згоди на розробку технічної документації для передачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в приватну власність земельних ділянок кожній по 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та 0,08 га для особистого селянського господарства.
Однак, рішення Миколаївської сільської ради від 23.12.2005 за №465-IV, 466-IV ці рішення були змінені, в результаті чого права моїх довірителів на приватизацію землі були обмежені, оскільки ОСОБА_5 було передано у приватну власність 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а раніше наданий дозвіл на передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0, 08 га для ведення особистого селянського господарства фактично був скасований.
В 2004 р. довірителями була виготовлена вся технічна документація для приватизації земельних ділянок, але рішеннями від 23.12.2005 р. №№ 464-IV, 465-IV, 466-IV, оформлення документів і видача державних актів були призупинені, і їх право на приватизацію земельних ділянок залишилось нереалізованим.
В результаті чого просили визнати незаконними рішення Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області:
-від 24 травня 1995 року за №99 «Про передачу в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель»
-від 23 грудня 2005 року рішення №464-IV «Про надання згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,25 га у приватну власність ОСОБА_4 , розташовану в АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель Миколаївської сільської ради»
- 23 грудня 2005 року №465-IV «Про внесення змін до рішення сільської ради №223-IV від 28.05.2004 «Про дачу згоди на розробку технічної документації по відводу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 , мешканки м. Одеса для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд та для ведення особистого селянського господарства із земель Миколаївської сільської ради»
- 23 грудня 2005 року рішення№466-IV «Про внесення змін до рішення сільської ради №224-IV від 28.05.2004 «Про дачу згоди на розробку технічної документації по відводу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 , мешканки м. Одеса для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд та для ведення особистого селянського господарства із земель Миколаївської сільської ради»
-визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, АДРЕСА_1 виданий Миколаївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області на ім`я ОСОБА_8 .
При цьому в судове засідання до адміністративного позову були надані додатки, а саме:
-копії рішень сільської ради №99, №464, №465, №466, №223, №224 та інші документи.
Про відкриття провадження та здійснення судового розгляду ОСОБА_4 стало відомо та відповідно останнього залучили до провадження свого представника ОСОБА_9 . Між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 виникла на той час домовленість, що ОСОБА_4 в судові засідання не з`являється у зв`язку з великою завантаженістю на своєму робочому місці під час виконання функцій голови органу місцевого самоврядування та роль представництва та захисту своїх прав та інтересів лягає на ОСОБА_9 .
На початку серпня ОСОБА_4 стало відомо, що на земельну ділянку площею 0,25 га, розташована по АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі ухвали про забезпечення позову, б/н, 28.08.2006 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у справі №2а-505 2006. Крім цього ОСОБА_4 стало відомо, що на підставі постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 грудня 2006 року у справі №2а-505 2006 було визнано протиправним рішення Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області:
-від 24 травня 1995 року за №99 «Про передачу в приватну власність земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель»
-від 23 грудня 2005 року рішення №464-IV «Про надання згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,25 га у приватну власність ОСОБА_4 , розташовану в АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель Миколаївської сільської ради»
-від 23 грудня 2005 року №465-IV «Про внесення змін до рішення сільської ради №223-IV від 28.05.2004 «Про дачу згоди на розробку технічної документації по відводу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 , мешканки м. Одеса для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд та для ведення особистого селянського господарства із земель Миколаївської сільської ради»
- від 23 грудня 2005 року рішення№466-IV «Про внесення змін до рішення сільської ради №224-IV від 28.05.2004 «Про дачу згоди на розробку технічної документації по відводу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 , мешканки м. Одеса для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд та для ведення особистого селянського господарства із земель Миколаївської сільської ради»
- державний акт на право власності на земельну ділянку, АДРЕСА_1 виданий Миколаївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області на ім`я ОСОБА_8 серія НОМЕР_1 .
Крім цього під час ознайомлення з матеріалами судової справи №2а-505 2006 ОСОБА_4 встановлено, що до суду надані на його погляд не існуючі рішення Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23 грудня 2005 року рішення №464-IV, від 23 грудня 2005 року №465-IV, від 23 грудня 2005 року рішення№466-IV, оскільки підпис в рішеннях не має жодних збігів з підписами тодішнього голови сільської ради в інших рішеннях.
Під час досудового розслідування відповідно до архівної довідки виданої Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією від 16.09.2020 за №108/14-24/110/1 у протоколі ХХУІІ сесії ІУ скликання Миколаївської сільської ради від 23.12.2005 серед прийнятих рішень виявлені рішення за номерами №464-IV, від 23 грудня 2005 року №465-IV, від 23 грудня 2005 року рішення№466-IV, які зовсім не стосуються гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (копія архівної довідки додається).
Крім цього згідно відповіді від 27.11.2020 за №148/14-24/151 виданої начальником архівного відділу Білгород-Дністровської РДА ОСОБА_10 , надати оригінали стороні обвинувачення в рамках даного кримінального провадження, а саме рішення Миколаївської сільської ради від 23 грудня 2005 року №464-ІУ, 465-ІУ та 466-ІУ можливо надати лише в порядку ст.159 КПК України.
В ході допиту громадянина ОСОБА_11 , (який з 2002 по 2006 роки був головою Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області) встановлено, що копії рішень (які надані суду) Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 465 IV від 23.02.2005 про внесення змін до рішення сільської ради №223-IV від 28.05.2004 «Про дачу згоди на розробку технічної документації по відводу земельної ділянки в приватну власність громадянці ОСОБА_12 , мешканки м. Одеса для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та для ведення особистого селянського господарства із земель Миколаївської сільської ради» та рішення Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 466 IV від 23.02.2005 про внесення змін до рішення сільської ради № 223-IV від 28.05.2004, «Про дачу згоди на розробку технічної документації по відводу земельної ділянки в приватну власність громадянці ОСОБА_6 , мешканки м. Одеса для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та для ведення особистого селянського господарства із земель Миколаївської сільської ради» - НІКОЛИ НЕ ПІДПИСУВАВ.
Окрім того згідно архівної довідки архівного відділу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області встановлено, що у протоколі ХХУІІ сесії ІУ скликання Миколаївської сільської ради від 23.12.2005 року серед прийнятих рішень виявлені рішення №464-ІУ, 465-ІУ, 466-ІУ, відомості в яких не стосуються громадянки ОСОБА_6 , громадянки ОСОБА_5 та громадянина ОСОБА_4 . Виходячи з вищезазначеного встановлено факт підробки рішень Миколаївської сільської ради від 23.12.2005 року серед прийнятих рішень виявлені рішення №464-ІУ, 465-ІУ, 466-ІУ, які були надані до Білгород-Дністровського районного суду, які в подальшому послугували порушенням законних прав ОСОБА_4 .
Далі встановлено, що виділеним земельним ділянкам, що були відділені громадянці ОСОБА_5 з земель Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 було присвоєно кадастровий номер:
?:02:002:0389 - земельна ділянка площею 0,08 га;
?:02:002:0388 земельна ділянка площею 0,0609 га;
?:02:002:0390 земельна ділянка площею 0,1891 га.

Також встановлено, що виділеним земельним ділянкам, що були відділені громадянці ОСОБА_6 з земель Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 було присвоєно кадастровий номер:
?:02:002:0396 - земельна ділянка площею 0,08 га;
?:02:002:0395 земельна ділянка площею 0,25 га.
Згідно наданого земельного акту серія ЯГ №935312 на земельну ділянку що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,25 га. встановлено, що земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер № :02:002:0125
На підставі наведеного просить задовольнити клопотання.
В судове засідання прокурор не зявивяся, про час та місце розгляду справи повідомлявся.
Дізнавач надав заяву, відповідно до якої просив розглянути дане клопотання у його відсутність.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частин першої та другої статті 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до абзацу першого ч.5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Як вбачається яз матеріалів клопотання, у даному кримінальному провадженні жодні особі не повідомлено про підозру, таким чином у даному криміналом провадженні не встановлено винну особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Таким чином, звертаючись з вказаним клопотанням, слідчий, в порушення вимог ч. 2 ст. 170 КПК України та ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий не довів необхідність арешту майна, визначеного у клопотанні та не зазначив про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, що свідчить про поверхневий підхід та формалізм при врішенні питанн, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
У задовленні клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна у відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя