Справа № 453/80/21
№ провадження 1-кп/453/42/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2021 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2 ;
за участю прокурора ОСОБА_3 ;
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;
їх захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
та представника потерпілого-адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, депутатом не являється, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, депутатом не являється, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 11.03.2020 року, близько 23 год. 30 хв., перебуваючи в с. Погар, Сколівського району Львівської області, діючи за попередньою змовою групою осіб, таємно, протиправно проникли на територію володіння, яке належить потерпілому ОСОБА_8 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна та привласнення його, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, умисно, таємно від оточення, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли в господарське приміщення, яке розташоване на території вище згаданого домогосподарства,- викрали бензопилу марки «Stihl 180» та гайкові ключі у кількості 13 штук загальною вартістю 1905, 40 гривень , дві бензопили марки «Алтай» вартістю 550 гривень кожна, електричний шуруповерт марки «Eltos» ДЭ-870 вартістю 600 гривень, шліфувальну машинку марки «Hitachi» SV13YB вартістю 3000 гривень, зварювальний апарат марки «Дніпро-М» MIG/MMA Dnipro-M MG-16 вартістю 7000 гривень.
Після цього, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 поскладали вище вказані речі у сумки та вийшли з господарського приміщення, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, завдавши при цьому потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 13 605, 40 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , групою осіб вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою, поєднане з проникненням в інше приміщення, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України.
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 20.01.2021 року компенсували потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду, спричинену внаслідок вчинення кримінального правопорушення у повному обсязі, про що свідчить розписка останнього.
Потерпілим ОСОБА_8 01.02.2020 року, в особі свого представника адвоката ОСОБА_7 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України,- про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі по 10 000 грн. із кожного обвинуваченого та 10 000 гривень- солідарно витрат на правову допомогу.
Обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 08.02.2021 року подано відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, в якому зазначають, що вони 20.01.2021 року добровільно сплатили потерпілому ОСОБА_8 20 000 гривень ( по 10 000 гривень кожен обвинувачений) з розрахунку компенсації вартості майна, яке залишилось не повернуте та компенсацію за психологічні страждання потерпілого, що пов`язані із розглядом справи. Також обвинувачені стверджують, що сплачена сума відшкодувала усі збитки, заподіяні потерпілому, як майнового так і не майнового характеру.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та пояснив, що він дійсно 11.03.2020 року, близько 23 год. 30 хв., перебуваючи в с. Погар Сколівського району Львівської області, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , таємно проникли в господарське приміщення, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , звідки викрали три бензопили, тринадцять гайкових ключів, електричний шуруповерт, шліфувальну машинку та зварювальний апарат. Після чого викраденим майном розпорядились на власний розсуд. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, перелік викраденого майна не оспорює, як і докази на їх підтвердження, від давання показань не відмовляється. Просить його суворо не карати, оскільки він щиро кається у скоєному. Цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням заперечує повністю, з підстав, викладених у відзиві на позов
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення також визнав у повному обсязі, та пояснив, що він дійсно 11.03.2020 року, близько 23 год. 30 хв., перебуваючи в с. Погар Сколівського району Львівської області, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , таємно проникли в господарське приміщення, яке належить потерпілому ОСОБА_8 , так як останній заборгував їм гроші, викрали у нього три бензопили, тринадцять гайкових ключів, електричний шуруповерт, шліфувальну машинку та зварювальний апарат. Після чого викраденим майном розпорядились на власний розсуд. Фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, перелік викраденого майна не оспорює, як і докази на їх підтвердження, від давання показань не відмовляється. Просить його суворо не карати, оскільки він щиро кається у скоєному. Цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням заперечує цілковито, з підстав, викладених у відзиві на позов
Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнали повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що такі правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинувачених та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що стосуються цивільного позову та характеризують особи обвинувачених.
На підставі вищевикладеного, суд, допитавши обвинувачених, оцінивши всі здобуті по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні ними кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.
При визначенні міри покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у відповідності до ст.65 КК України, суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинувачених,.
Обираючи вид та строк покарання обвинуваченим суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до статті 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи наслідки та обставини вчиненого ним злочину.
Відповідно до ст.65 КК України, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші особливості справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості скоєного злочину.
У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно п.3 вище зазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, згідно ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили тяжкий злочин.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого матеріального збитку.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
Згідно висновку, наданого в досудовій доповіді Сколівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, складеної 15.02.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , вбачається, що існує високий ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення. На думку органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб) Виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку, за умови здійснення з боку пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Враховуючи вище наведене, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, крім обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує ступінь тяжкості та обставини скоєного злочину, а також особу обвинуваченого, який, згідно ст. 89 КК України, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, тому з урахуванням обставин кримінального провадження і даних про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
З врахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, який розкаявся у вчиненому, суд вважає, що його виправлення можливе без реального відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, покладаючи на нього частину обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого матеріального збитку.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
Згідно висновку, наданого в досудовій доповіді Сколівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, складеної 15.02.2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , вбачається, що існує середній ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.
Враховуючи вище наведене, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, крім обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує ступінь тяжкості та обставини скоєного злочину, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, тому з урахуванням обставин кримінального провадження і даних про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання необхідне для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
З врахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, який розкаявся у вчиненому, суд вважає, що його виправлення можливе без реального відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 слід звільнити від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, покладаючи на нього частину обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Щодо вимог цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_8 про відшкодування шкоди у розмірі по 10 000 гривень з кожного обвинуваченого та солідарно витрат на правову допомогу в сумі 10 000 гривень, завданої кримінальним правопорушенням, суд зазначає наступне.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 56 КПК України передбачено, що упродовж кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до вимог ст. ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_8 було спричинено моральну шкоду, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях через звернення в правоохоронні органи, проведення слідчих дій та негативних переживань, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги заперечення сторони обвинувачення щодо розміру завданої моральної шкоди потерпілому, а також положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення потерпілому спричинена моральна шкода, розмір якої судом оцінюється у 5000 грн. і яка підлягає солідарному стягненню з обвинувачених.
Враховуючи вище викладене, цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Пунктом 1 частини 1 статті 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із, зокрема, витрат на правову допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Відповідно до висновків, викладених у Постанові ВС від 16.04.2020р. у справі №727/4597/19, визначено, що відповідно до положень статті 14 Податкового кодексу України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Крім цього, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 та «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом гонорару, а також не встановлено форму такого документа. Таким чином, Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Крім цього, відповідно до постанови Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18, в якій сформовано правову позицію щодо вирішення питання про відшкодування витрат учасників справи на правову допомогу та застосування ст. ст. 27, 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлено, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Потерпілий надав суду копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги, сформованого адвокатом ОСОБА_7 на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 01/2021 від 13.01.2021 року, копію акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 01/2021 від 13.01.2021 року та копію квитанції прибуткового касового ордеру даного адвоката на суму 10 000 гривень.
Попри те, суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги, в якому, відповідно до статті 30 ЗУ «Про адвокатуру», має бути визначено розмір гонорару адвоката, а також конкретизовано, у якій справі адвокат уповноважений представляти інтереси клієнта.
Однак враховуючи фактичну участь адвоката ОСОБА_7 у даній справі суд приходить до висновку про стягнення з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 гривень солідарно.
Крім цього, відповідно до підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, відповідно до якої суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Таким чином, витрати у справі за проведення трасологічної експертизи у розмірі 817,25 грн., експертизи волокнистих матеріалів і виробів з них у розмірі 817,25 грн. та товарознавчої експертизи у розмірі 2615,20 грн. підлягають солідарному стягненню з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на користь держави.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.
Речові докази у справі, а саме: бензопила марки «Атлай», бензопила марки «Stihl 180», ріжкові ключі у розмірі 13 штук, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, слід повернути власнику.
Відповідно до положень ч. 4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст. ст. 100, 128-129, 349, 368, 370, 373-374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_10 та з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 5 000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення моральної шкоди та 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.
Стягнути солідарно з ОСОБА_10 та з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення: трасологічної експертизи у розмірі 817,25 грн., експертизи волокнистих матеріалів і виробів з них у розмірі 817,25 грн. та товарознавчої експертизи у розмірі 2615,20 грн.
Цивільний позивач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Цивільний відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 .
Цивільний відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 .
Речові докази: бензопилу марки «Атлай», бензопилу марки «Stihl 180», ріжкові ключі у розмірі 13 штук, які знаходяться у камері зберігання речових доказів Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області та належать ОСОБА_8 , повернути останньому.
Арешт накладений 08.12.2020 року ухвалою слідчого судді Сколівського районного суду Львівської області на бензопилу марки «Алтай» та бензопилу марки «Штіль-180», ріжкові ключі у кількості 13 штук, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 скасувати.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченим та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя