1Справа № 335/2548/21 1-кс/335/2689/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 травня 2021 року м. Запоріжжя
Адвокат ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_6 , звернулася до суду з клопотанням в якому просить скасувати арешт майна, яке належить ОСОБА_6 , та який накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року, а саме з:
- мобільних телефонів «Самсунг», в кількості 5 шт.;
- мобільних телефонів «Бравіс», в кількості 2 ш.;
- мобільного телефону «Леново», в кількості 1 шт.;
- мобільного телефону «Алкател», в кількості 1 шт.;
- смартфону «G6» , в кількості 1 шт.;
- смартфону в корпусі синього кольору;
- флеш-карти в кількості 3 шт.;
- планшету «Хуавей», в корпусі чорного кольору;
- грошових коштів купюрами номіналом по 50 Євро, в кількості 7 штук, купюрами номіналом по 200 Євро, в кількості 19 штук, купюрами номіналом по 100 Євро, в кількості 34 штук, купюрами номіналом по 100 доларів США , в кількості 25 штук;
- кільця в кількості 16 штук, з металу жовтого кольору;
- браслету в кількості 2 штук, з металу жовтого кольору;
- сережок в кількості 4 пар, з металу жовтого кольору;
- двох сережок без пари, з металу жовтого кольору;
- підвіски в кількості 10 штук, з металу жовтого кольору;
- ланцюжків в кількості 10 штук, з металу жовтого кольору;
- грошових коштів купюрами номіналом по 100 доларів США, в кількості 6 штук, купюрами номіналом по 100 гривень, в кількості 5 штук, купюрами номіналом по 500 гривень, в кількості 37 штук, купюрами номіналом по 200 гривень, в кількості 3 штук;
- банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;
- банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_2 ;
- банківської карти «Альфабанк» № НОМЕР_3 ;
- банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_4 ;
- упаковки від сім-карт з номерами НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ;
- зіп-пакет з сім-картами в кількості 6 шт.
В обґрунтування поданого клопотання, заявник зазначила, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року в межах зазначеного кримінального провадження накладено арешт на грошові кошти та речі, вилучені слідчими під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_6 .
Вважає, що відсутня подальша потреба в застосуванні арешту майна, яке належить ОСОБА_6 з огляду на наступне.
В той же час, ані під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , ані протягом більш як 6 тижнів з моменту накладення арешту ані слідчий, ані прокурор так і не представили жодного доказу, який би вказував, що вилучене майно зберегло на собі сліди злочину.
Також, ОСОБА_6 , не є ані дружиною, ані співмешканкою особи підозрюваного у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , а тому вироби з металу жовтого кольору тобто золоті прикраси, та грошові кошти які належать ОСОБА_6 , не можуть бути майном, яке набуте в результаті вчинення злочину пов`язаного з незаконним обігом наркотичних речовин.
Крім того, відповідно до вимог закону, повинно вилучатися майно, яке належить підозрюваному з метою подальшої його конфіскацією, однак в даному випадку відповідно до пунктів 2-4 ч. 2 ст. 170 КПК України, зазначене майно не підпадає, оскільки ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні має статус свідка.
Законність набуття вищевказаного майна та грошових коштів, а також повної непричетності до скоєння злочину передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України підтверджується відсутністю ОСОБА_6 на території України, оскільки остання майже постійно перебуває за кордоном, працюючи та заробляючи на життя та гідне матеріальне забезпечення своїх дітей, на території України заявляється раз 2-3 місяці максимум на 1-2 тижні, щоб бачити дітей та привести грошові кошти для їх матеріального забезпечення, що підтверджується численними відмітками у 3-х закордонних паспортах ОСОБА_6 .
Окрім того, законність грошових коштів підтверджується випискою з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої вбачається, що через електронні перекази із-за кордону ОСОБА_6 лише за 2020 рік перевезла 13 198 Євро.
Разом з тим, підозрюваний ОСОБА_7 є лише товаришем ОСОБА_6 , який інколи у її відсутність допомагає з дітьми, наприклад в екстрених випадках забрати зі школи тощо.
Крім того, слідчим проведено огляд та фотографування вказаного майна, що виключає ризик його приховування; майно перебуває у фактичному володінні органу досудового розслідування досить тривалий час, протягом якого він мав можливість протягом розумного строку провести з ним будь-які процесуальні дії, які вважав за необхідне.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що вилучене майно під час обшуку не підпадає під жодну з обставин зазначену в ст. 170 КПК України, заявник вважає, що дане майно, підлягає поверненню особі в якої воно було вилучено.
В судовому засіданні представники власника майна адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні, з підстав, що викладені в ньому.
Старший слідчий СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, просив відмовити в задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вислухавши представників заявника та слідчого, вважає, що дане клопотання підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року, накладено арешт на майно, вилучене під час санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме на:
- мобільні телефони «Самсунг», в кількості 5 штук;
- мобільні телефони «Бравіс», в кількості 2 штук;
- мобільний телефон «Леново», в кількості 1 штуки;
- мобільний телефон «Алкател», в кількості 1 штуки;
- смартфон «G6» , в кількості 1 штуки;
- смартфон в корпусі синього кольору;
- флеш-карти в кількості 3 штук;
- планшет «Хуавей», в корпусі чорного кольору;
- грошові кошти купюрами номіналом по 50 Євро, в кількості 7 штук, купюрами номіналом по 200 Євро, в кількості 19 штук, купюрами номіналом по 100 Євро, в кількості 34 штук, купюрами номіналом по 100 доларів США , в кількості 25 штук;
- кільця в кількості 16 штук, з металу жовтого кольору;
- браслети в кількості 2 штук, з металу жовтого кольору;
- сережки в кількості 4 пар, з металу жовтого кольору;
- дві сережки без пари, з металу жовтого кольору;
- підвіски в кількості 10 штук, з металу жовтого кольору;
- ланцюжки в кількості 10 штук, з металу жовтого кольору;
- грошові кошти купюрами номіналом по 100 доларів США, в кількості 6 штук, купюрами номіналом по 100 гривень, в кількості 5 штук, купюрами номіналом по 500 гривень, в кількості 37 штук, купюрами номіналом по 200 гривень, в кількості 3 штук;
- банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;
- банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_2 ;
- банківську карту «Альфабанк» № НОМЕР_3 ;
- банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_4 ;
- упаковки від сім-карт з номерами НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ;
- зіп-пакет з сім-картами в кількості 6 штук.
За положеннями частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Так, частиною другою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З окрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).
За приписами статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до частини першої статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді про накладення арешту від 25.03.2021 року, накладаючи арешт на майно, вилучене під час санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , слідчий суддя виходив з того, що дане майно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, має значення речового доказу у кримінальному провадженні, потрібно для проведення судових експертиз.
Між тим, стороною кримінального провадження, за клопотанням якої накладено арешт у судовому засіданні не було доведено підстав для продовження дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, що належить ОСОБА_6 .
Під час розгляду клопотання, будь-яких чітких даних про те, яке саме доказове значення може мати вилучене під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 майно у даному кримінальному провадженні, слідчим в судовому засіданні не наведено.
Не надано доказів, що з майном, станом на час розгляду справи проводяться будь-які слідчі дії та в їх подальшому арешті є необхідність.
Судовим розглядом встановлено, що повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 не вручалося, дані про те, що арештоване майно є доходом від вчиненого кримінального правопорушення або отримане за рахунок доходів від вчиненого кримінального правопорушення відсутні.
При цьому, слідчий у судовому засіданні не надав жодного доказу, що подальший арешт майна ОСОБА_6 має значення та сприяє завдань кримінального провадження.
В той же час, як вбачається з долученого до матеріалів клопотання, факт законного отримання грошових коштів ОСОБА_8 підтверджується виписками з випискою з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої вбачається, що через електронні перекази із-за кордону ОСОБА_6 лише за 2020 рік перевезла 13 198 Євро. Згідно копії паспортів, встановлено, що протягом певного часу ОСОБА_6 перебувала за межами території України.
Слідчий суддя приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як стороною обвинувачення не представлено слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Згідно з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСі» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. the United Kingdom від 24.10.1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Отже, оскільки жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, до суду не надано, слідчий суддя вважає, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.
Крім того, слідчому судді не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Таким чином, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.
Викладені обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна, яке вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_8 , на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали.
З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного їй майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Крім того, відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Отже, суд погоджується з доводами представників заявника про те, що арешт майна, порушує конституційне право власності на вільне володіння, користування та розпорядження майном.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_8 належним їй майном на підставі зазначених обставин, оскільки представниками власника майна доведено, що у подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба, а тому вважає доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року на майно, вилучене під час санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Таким чином, клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року (справа № 335/2548/21 провадження 1-кс/335/1868/2021) на майно, вилучене під час санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_6 , а саме з:
- мобільних телефонів «Самсунг», в кількості 5 шт.;
- мобільних телефонів «Бравіс», в кількості 2 ш.;
- мобільного телефону «Леново», в кількості 1 шт.;
- мобільного телефону «Алкател», в кількості 1 шт.;
- смартфону «G6» , в кількості 1 шт.;
- смартфону в корпусі синього кольору;
- флеш-карти в кількості 3 шт.;
- планшету «Хуавей», в корпусі чорного кольору;
- грошових коштів купюрами номіналом по 50 Євро, в кількості 7 штук, купюрами номіналом по 200 Євро, в кількості 19 штук, купюрами номіналом по 100 Євро, в кількості 34 штук, купюрами номіналом по 100 доларів США , в кількості 25 штук;
- кільця в кількості 16 штук, з металу жовтого кольору;
- браслету в кількості 2 штук, з металу жовтого кольору;
- сережок в кількості 4 пар, з металу жовтого кольору;
- двох сережок без пари, з металу жовтого кольору;
- підвіски в кількості 10 штук, з металу жовтого кольору;
- ланцюжків в кількості 10 штук, з металу жовтого кольору;
- грошових коштів купюрами номіналом по 100 доларів США, в кількості 6 штук, купюрами номіналом по 100 гривень, в кількості 5 штук, купюрами номіналом по 500 гривень, в кількості 37 штук, купюрами номіналом по 200 гривень, в кількості 3 штук;
- банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_1 ;
- банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_2 ;
- банківської карти «Альфабанк» № НОМЕР_3 ;
- банківської карти «Приватбанк» № НОМЕР_4 ;
- упаковки від сім-карт з номерами НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 ; НОМЕР_8 ; НОМЕР_9 ; НОМЕР_10 ; НОМЕР_11 ; НОМЕР_12 ;
- зіп-пакет з сім-картами в кількості 6 шт.
В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню та не підлягає апеляційному оскарженню.
Ухвалу прийнято у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 20.05.2021 року.

Повний текст ухвали виготовлений 21.05.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1