Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/516/2021 Справа № 641/2084/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398 від 13.03.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло вказане клопотання слідчого.

В обґрунтування свого клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000398 від 13.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за фактом того, що 12.03.2021 року до ЧЧ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшов рапорт співробітника ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, про те, що 22.02.2021 із заявою звернулась ОСОБА_4 , в якій зазначено, що 21.02.2021 малознайомий чоловік перебуваючи в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , таємно, шляхом вільного доступу вчинив крадіжку мобільного телефону Samsung Galaxy A10s, модель SM-A107F, серійний номер НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , в корпусі червоного кольору, який належить потерпілій ОСОБА_4 , чим спричинив останній матеріальну шкоду.

13.03.2021 року вказаний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000398 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

В ході проведення досудового розслідування була допитана потерпіла ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яка під час допиту повідомила, що 21.02.2021 перебуваючи біля магазину «Посад» вона познайомилась з раніше невідомим чоловіком, якого запросила до себе додому. Перебуваючи у себе в квартирі, а саме в приміщенні кухні, разом з невідомим чоловіком, вона відлучилась до кімнати, а після того як вийшла то побачила, що двері квартири були відчинені, а телефон Samsung Galaxy A10s, модель SM-A107F, серійний номер НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , який знаходився в кухні на столі справа від входу.

В ході проведення досудового розслідування було проведено огляд місця події 19.03.2021 р. за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , добровільно видала мобільний телефон Samsung Galaxy A10s, модель SM-A107F, серійний номер НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , в корпусі червоного кольору, одягнутий в силіконовий чохол чорного кольору, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_4 .
Вказані предмети слідчим було вилучено в порядку передбаченому КПК України.
19.03.2021 року було винесено постанову про визнання мобільного телефону Samsung Galaxy A10s, модель SM-A107F, серійний номер НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , в корпусі червоного кольору, одягнутий в силіконовий чохол чорного кольору, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_4 речовим доказом.

Прокурор вважає за необхідне накласти арешт на вказаний мобільний телефон, оскільки він має доказове значення у справі, необхідний для проведення експертних досліджень та є предметом злочину.
Прокурор та володілець майна в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином. При цьому прокурором було надано заяву про розгляд клопотання без його участі.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З аналізу норм п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Як зазначено у клопотанні, вилучені речі мають вагоме значення для досягнення мети доказування у даному кримінальному провадженні, а саме, мають силу речових доказів та зберегли на собі сліди злочину.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що речі, вказані у клопотанні відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому на думку суду, є достатньо підстав вважати, що вилучений мобільний телефон, вказаний прокурором у клопотанні, має доказове значення у кримінальному провадженні та на нього необхідно накласти арешт з метою забезпечення його збереження.
Крім того, слід зазначити щодо вимог прокурора у клопотанні про визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна, що це питання вирішується слідчим або прокурором відповідно до ч. 4 ст. 168 КПК України.
Керуючись вимогами ст. ст. 98, 170-175, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 19.03.2021 в ході огляду місця події, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме: мобільний телефон Samsung Galaxy A10s, модель SM-A107F, серійний номер НОМЕР_1 , imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , в корпусі червоного кольору, одягнутий в силіконовий чохол чорного кольору, з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з номером НОМЕР_4 .

Вимогу прокурора щодо визначення місця зберігання арештованого майна залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали покладається на прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 ..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1