Справа 556/245/21
Номер провадження 1-в/556/31/2021
У Х В А Л А
Іменем України

24.02.2021 року. Володимирецький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець, в режимі відеоконференції, клопотання про звільнення від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну покарання на більш м`яке засудженого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , татарина, громадянина України, уродженця м. Самарканд , Республіки Узбекистан, жителя АДРЕСА_1 , до арешту не працюючого, не одруженого, освіта середня.
Раніше судимий : 22.01.1998 р. Алуштинським міським судом АР Крим за ч.3 ст. 81; ч.3 ст. 140 КК України до 4-х років позбавлення волі. Звільнений: 19.07.2000 р. умовно- достроково на невідбутий строк покарання - 1 рік 3 місяці 04 дні.
Засуджений: 30.11.2007 р. Апеляційним судом АР Крим за ст. 257; ч.4 ст. 187; п. п. 1, 9 ч.2 ст. 115; ч.2 ст.15, п.9 ч.2 ст.115; ч.1 ст. 263; ч.1 ст. 70; ст. 70 КК України - до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 29.05.2008 р. вирок Апеляційного суду АР Крим від 30.11.2007 р. в порядку ст.395 КПК України змінено, за ч. 2 ст.15, п. 9 ч. 2 ст.115 КК України знижено покарання до 10 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишений без змін,-

встановив:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить звільнити його від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі або замінити покарання на більш м`яке. Своє клопотання обґрунтовує посиланням на практику ЄСПЛ, ст.3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

В судовому засіданні засуджений підтримав свою заяву та дав пояснення в межах заявленого клопотання.
Прокурор та представник ДУ «Полицька виправна колонія (№76)» заперечили щодо задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши засудженого, представника установи виконання покарань, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Автономної республіки Крим від 30.11.2007 року за ст. 257; ст.187 ч. 4; ст.115 ч. 2 п. п. 1, 9; ст. 15 ч. 2, ст.115 ч. 2 п. 9; ст. 263 ч. 1; ст. 70 ч. 1; ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 29.05.2008 р. вирок Апеляційного суду АР Крим від 30.11.2007 р. в порядку ст.395 КПК України змінено, за ч. 2 ст.15, п. 9 ч. 2 ст.115 КК України знижено покарання до 10 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишений без змін.
Початок строку кримінального покарання 22 березня 2007 року.

Засуджений прибув 27.01.2021 року із ДУ «Городищенська виправна колонія (№96)» та відбуває покарання в ДУ «Полицька виправна колонія (№76)».

Відповідно до положень ст.ст. 81, 82 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Дані правові норми містять посилання на строковий критерій визначення підстав для їх застосування.
Статтею 51 КК України, встановлений вичерпний перелік видів покарань, з яких є покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1ст. 51 КК України ) і довічне позбавлення волі (п. 12 ч. 1ст. 51 КК України ), тобто позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є різними видами покарань.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), яка є обов`язковою для всіх судів, покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
З огляду на посилання засудженого на порушення його права з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу, що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання, яке вимагає визначення підстав і строку за яких можливе умовно-дострокове звільнення чи заміна невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі.
Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.
Призначене ОСОБА_5 покарання за вчинення злочинів, передбачених п.1,п.9 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам діючого КК України, оскільки санкція вказаної статті передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК України, згідно якої, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суддю діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК України.

Проаналізувавши наведені норми права, суд дійшов до висновку, що можливість звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, заміна невідбутої частини покарання більш м"яким, чинним законодавством України не передбачена.

Посилання ОСОБА_5 на те, що не застосування умовно-дострокового звільнення, а також заміни невідбутої частини покарання більш м"яким засудженим до довічного позбавлення волі не відповідає ст.3 Конвенції, є безпідставним.

Аналіз практики ЄСПЛ, в тому числі того рішення, на яке посилається засуджений, свідчить про наступне:

- в пункті 97 рішення «Кафкаріс проти Кіпру» від 12.02.2008 р. (заява № 21906/04) ЄСПЛ зазначив, що призначення покарання у виді довічного позбавлення волі дорослому злочинцю само по собі не заборонено і не протирічить ст. 3 та будь-якій іншій статті ЄКПЛ з посиланням на численні рішення у справах ЄСПЛ.

Згідно п. 98 зазначеного рішення, аналіз судової практики ЄСПЛ щодо можливості скорочення довічного позбавлення волі свідчить про те, що якщо національне законодавство передбачає можливість перегляду довічного позбавлення волі з метою його пом`якшення, скорочення, припинення чи умовно-дострокового звільнення засудженого, цього достатньо, щоб задовольнити вимогам ст. 3 ЄКПЛ.

Крім того, згідно п. 104 вказаного рішення, ЄСПЛ наголосив, що питання, які стосуються політики дострокового звільнення, у тому числі порядку його застосування, знаходяться в компетенції держав-членів в сфері кримінального правосуддя та пенітенціарної політики;

- в справі «Вінтер проти Сполученого Королівства» від 09.07.2013 р. (заява № 66069/09, 130/10, 3896/10), ЄСПЛ зазначив, що в контексті довічного позбавлення волі ст. 3 ЄКПЛ повинна тлумачитись як така, що потребує зменшення покарання, у сенсі перегляду, яке дозволяє національній владі вирішити питання про те, чи є суттєві зміни у засудженого, та що у ході покарання було зроблено такий прогрес у виправленні, що тривале тримання у ізоляції не може виправдано пеналогічними підставами (п.119). В п. 120 вказаного рішення ЄСПЛ підкреслює, що, приймаючи до уваги розсуд, який повинен бути наданий Державами, що домовляються у питаннях кримінального правосуддя та ухвалення вироку (п.п. 104, 105 цього рішення), вказівки влади, яка повинна робити такий перегляд, не є необхідними. З цієї ж причини ЄСПЛ не зобов`язаний вирішувати коли цей перегляд повинен проводитись. Суд також відмічає, що порівняння міжнародно-правових матеріалів, що є в нього, демонструє явну підтримку механізму, що гарантує перегляд, не пізніше чим через 25 років відбуття довічного покарання з наступними періодичними переглядами після цього (див. п.п. 117, 118 цього рішення);

- у п. 193 рішення «Пєтухов проти України (№2)» від 09.09.2019 р. (заява № 41216/13), суд наголосив, що держави, які домовляються, користуються високим ступенем розсуду при прийнятті рішень про доцільну тривалість тюремного ув`язнення за окремі злочини, сам факт того, що довічне позбавлення волі може відбуватися у повному обсязі, не означає, що воно протирічить ст. 3 ЄКПЛ, відповідно перегляд довічного ув`язнення не обов`язково призведе до звільнення відповідного засудженого; п.194 цього рішення вказує на системну проблему, яка закликає до здійснення мір загального характеру. Характер визнаних порушень щодо неможливості скоротити довічний вирок у відповідності зі ст. 3 ЄКПЛ передбачає, що для належного виконання даного рішення Держави відповідача може потребувати створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду повинен гарантувати перевірку у кожному конкретному випадку, чи обґрунтовано триваюче тримання під вартою законними пенологічними підставами, та має надавати засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити з певним ступенем точності, що їм треба зробити, аби було розглянуто питання щодо їх звільнення, та за яких умов це можливо, відповідно до стандартів, розроблених практикою Суду.

Суд вважає, що встановлені Європейським судом з прав людини порушення, на які посилається в клопотанні засуджений перш за все, стосуються обов`язку держави виконати рішення ЄСПЛ, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням. Враховуючи баланс інтересів щодо довічно ув`язнених, слід також приймати до уваги, що це зазвичай особи, які скоїли особливо тяжкі насильницькі злочини, є жертви, які від них постраждали, є незворотні наслідки у вигляді смерті певних осіб, тому держава має створити певний правовий механізм, який дасть розуміння довічно ув`язненим, що за сукупності певних умов їх питання буде переглянуто.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду вироків відносно осіб, засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, але на теперішній час в Україні існує інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років, що в повній мірі відповідає вимогам міжнародного та національного права, і що є єдиною можливістю пом`якшити покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі наведеного, а також те, що засудженому ОСОБА_5 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, яке не є покаранням, призначеним на певний строк, проаналізувавши норми чинного національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що клопотання засудженого не підлягає до задоволення.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 370-372, 395, 537, 539 КПК України, ст.ст. 81, 82 КК України, суд, -

У х в а л и в:

В задоволенні клопотання про звільнення від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі або заміну покарання на більш м`яке засудженому ОСОБА_5 , відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом 7 діб через Володимирецький районний суд Рівненської області з моменту проголошення, а засудженим з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1