Провадження №1-кс/522/6036/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, вилучене протоколом обшуку від 11.06.2021 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеса від 10.06.2021 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеса від 10.06.2021 року, що мав місце 11.06.2021 року в період часу з 11 години 06 хвилини по 17 годину 04 хвилин.

В обґрунтування доводів клопотання слідчий посилається на наступне.

Слідчим відділенням відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000016 від 28.01.2021 року з попередньою правовою кваліфікацією за . ч. 3 ст. 301 КК України, а саме - втягнення особи в заняття проституцією за попередньою змовою групою осіб.

Так, 11.06.2021 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси проведено обшук у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_5 .

В ході обшуку виявлено та вилучено: відео карти у кількості 6 одиниць: Usus be quiet dual RX 5700-086-EVO, gigabyte GV-R57Gaming OC-86D, gigabyte GV-R57XT Gaming OC-86D, gigabyte SN00, AORUS, Cooler FATALITY,які прикріплені до металевої конструкції, конструкція з відео картами у кількості 11 штук: Gigabyte sn41, shapphire puse у кількості 2 штуки, asus L8YVCMO1T697W6F, gigabyte sn 85, shapphire у кількості три штуки у корпусі синього кольору, gigabyte sn 45, установка CNFN0305x2, gigabyte sn7886, вінтелятори у кількості три штуки, системний блок чорно-білого кольору з маркуванням «А-90», юсб-накопичувач марки «Acer», СД-диск «burst», мобільний телефон марки «Айфон ХС» у корпусі золотого кольору, два жорстких диска марки «Toshiba», монітор чорного кольору марки «Самсунг Лед», жорсткий диск марки «Radeon SSDRE5SE1206120CB» у корпусі чорного кольору, металева конструкція з комп`ютерним обладнанням з відео картами різних марок у кількості сім штук з материнською платою MSI та з блоком живлення марки «Winga VPS-750 G», відеокарти у кількості 15 штук різних марок, 5 блоків живлення марок «Vinga-7506». «RX-850AИ», «Vinga-700W» у кількості 2 штуки, gigabyte P7506M, вінтелятори у кількості 2 штуки марки «US Rock Fatality» та «USROCK INTEL», CD-диск у корпусі чорного кольору, wi-fi роутер Tp-link з зарядним пристроєм з кабелем жовтого кольору.

Кількість вилучених предметів підтверджується протоколом обшуку від 11.06.2021 року.

Вказані вилучені предмети та документи оглянуто та визнано речовими доказами.

В клопотанні зазначено, що зазначені предмети та речі можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення або перетворення.

Тому слідчий просить накласти арешт на зазначені предмети та речі.
В судове засідання з`явився прокурор, зазначив, що під час обшуку була присутня ОСОБА_6 ..
На запитання суду, прокурор підтвердив, що в порівнянні з проведеними обшуками за іншими адресами, інтер`єр приміщення відрізняється, а саме інший звичайний ремонт, який не вказує на використання приміщення у якості студії, освітлення тощо, були відсутні камери та інтимні іграшки, відсутні моделі «виконавці».
Підтвердив, що присутня під час обшуку ОСОБА_6 не встановлена слідством особа, як особа причетна до скоєння вказаного злочину.
Пояснив, що під час обшуку не мали змоги перевірити що це за апаратура, та в яких цілях використовується. Однак, після первинного огляду, встановили, що дана техніка не використовується для виготовлення та розповсюдження порнографічної продукції. У зв`язку з цим залишив розгляд клопотання на розсуд суду.
Також, 23 червня 2021 року до суду надійшли письмові заперечення ОСОБА_6 , відповідно до яких остання просила відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту. У запереченні звертає увагу, що вилучене під час обшуку майно жодним чином не відповідає ознакам, що передбачені у ст. 98 КПК України та ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме: не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не містить на собі сліди або відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не є об`єктом кримінально протиправних дій; не набуто кримінально протиправним шляхом; не підлягає спеціальній конфіскації або конфіскації (як вид покарання); відсутня необхідність збереження такого майна; відсутня необхідність відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення; жодним чином не має відношення до фабули кримінального правопорушення за ч.2 ст.303 КК України.
Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правові підстави для арешту майна в контексті положень закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна.
Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
У клопотанні про накладення арешту на майно, слідчий, як на правову підставу для арешту майна, посилається на збереження речових доказів (п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з положень наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які, на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого/прокурора.
В ході проведення обшуку на підставі вилучені речі, які на думку слідчого можуть бути використані в суді як доказ обставин, які досліджуються в рамках кримінального провадження. Вказане твердження не вмотивовано належним чином, в тому числі клопотання не містить обґрунтувань, яким чином вилучення даної техніки та її власник пов`язані із фабулою кримінального провадження.

Клопотання слідчого про арешт майна не містить належного обґрунтування, щодо можливості використання переліченого в клопотанні майна як доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Проте, будь-яких інших підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, слідчим в клопотанні не вказано.

Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, його мету та значення вказаних в клопотанні речей для органу досудового розслідування, у зв`язку з чим в задоволенні клопотанні слідчого про накладення арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 167-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, погоджене з прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеса від 10.06.2021 року, що мав місце 11.06.2021 року в період часу з 11 години 06 хвилини по 17 годину 04 хвилин. - відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

23.06.21