Постанова
Іменем України
29 червня 2021 року
м. Київ
справа № 761/23470/20
провадження № 51-1441км21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007051 від 25 липня 2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт Красятичі Поліського району Київської області, жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

смт Красятичі Поліського району Київської області, жителя

АДРЕСА_2 , такого, що судимості не мав,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 04 лютого

2021 року, засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України і призначено кожному з них покарання із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу

у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено

від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за таких обставин.
ОСОБА_6 в кінці червня 2019 року, перебуваючи у невстановленому місці,

за допомогою мобільного додатку «Телеграм» вступив у злочинну змову

з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, щодо незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також щодо збуту психотропних речовин шляхом розкладання «закладок».
Надалі ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, 23 липня 2019 року приблизно о 18:51, перебуваючи у відділенні № 90 ТОВ «Нова Пошта»

на просп. Перемоги, 80/57 у м. Києві, незаконно придбав з метою збуту особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP та психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін у великих розмірах, які надалі, зберігаючи при собі, переніс до місця свого проживання у кімнату

АДРЕСА_3 , де продовжив незаконно зберігати з метою збуту.
Наступного дня у вечірній час ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, запропонував ОСОБА_7 спільно з ним за грошову винагороду здійснити розкладання «закладок» на території Шевченківського району м. Києва.
Після цього ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб

із ОСОБА_7 , 25 липня 2019 року приблизно о 00:20, поклавши до свого рюкзака 80 пакетів та передавши ОСОБА_7 ще чотири пакети з раніше придбаними психотропними речовинами (останній поклав їх до кишені шортів, у які був одягнений), перенесли їх до станції Київського метрополітену «Берестейська» та цього ж дня в період часу з 01:30 до 06:40 розклали 46 із них за різними адресами

у м. Києві у вигляді закладок поблизу житлових будинків.
Згодом цього ж дня в період часу з 07:20 по 07:30 та з 07:57 по 08:05

на АДРЕСА_4 в ході обшуку, затриманих у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було виявлено та вилучено з лівої руки ОСОБА_6 поліетиленовий пакет із 32 згортками чорного кольору,

одним згортком зеленого кольору та одним поліетиленовим пакетом, у яких містилася особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено,

PVP масою 5,811 г, та з лівої передньої кишені шортів, в які був одягнений

ОСОБА_7 , поліетиленовий пакет із чотирма згортками чорного кольору, в яких містилася психотропна речовина, обіг якої обмежено, амфетамін масою 1,076 г.
Крім того, 25 липня 2019 року під час оглядів місць події та слідчих експериментів, у ході яких ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказували на місця,

де вони розміщували закладки, було вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, PVP та психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, загальною масою 4,302 г і 4,487 г відповідно.
Загальна маса вилученої PVP складає 10,113 г, що є великим розміром указаної психотропної речовини.
Загальна маса вилученого амфетаміну складає 5,563 г, що є великим розміром вказаної психотропної речовини.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засуджених, порушує питання про скасування оскарженої ухвали і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції

у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону

та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що поза увагою апеляційного суду залишилось необґрунтоване застосування судом першої інстанції положень статей 69, 75 КК України під час призначення засудженим покарання. Наголошує, що суд, постановляючи ухвалу, всупереч приписам ст. 419 КПК України не мотивував прийнятого рішення та

не навів переконливих відповідей на доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора.
На касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 подала заперечення, в яких, наводячи відповідні аргументи, стверджує про безпідставність заявлених вимог і просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення

без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду прокурор, висловивши свої доводи, підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі

не оспорюються.
Доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає обґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 419 КПК України в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви, з яких суд виходив, постановляючи ухвалу. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Указаних вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції

не виконав.
Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин,

які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може,

крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу винного

він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Положенням ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку

про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, їх ставлення до вчиненого, дані про особу винних, які на диспансерних обліках

у нарколога та психіатра не перебувають, характеризуються виключно позитивно, неодружені, офіційно працевлаштовані в ТОВ «Студія Модерна» на посаді комерційного агента, навчаються, вперше притягуються до кримінальної відповідальності. Також суд узяв до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставини, що пом`якшують покарання, якими визнав для

ОСОБА_6 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність генетичного захворювання та ряду хронічних захворювань, молодий вік, а для ОСОБА_7 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність тяжких хронічних захворювань, молодий вік.
Враховуючи викладене, з огляду на роль та ступінь участі ОСОБА_6 і

ОСОБА_7 у вчиненому кримінальному правопорушенні, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх виключно позитивні характеристики, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначення основного покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ч. 2 ст. 50 цього Кодексу.
При цьому, зваживши на дані про особу ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, мають постійне місце реєстрації

та проживання, офіційно працюють, навчаються, характеризуються виключно позитивно, дані про стан здоров`я та молодий вік, суд дійшов висновку

про можливість їх виправлення без ізоляції від суспільства й на підставі ст. 75 КК України звільнив їх від відбування покарання у виді позбавлення волі

з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.
Не погоджуючись із указаним рішенням, прокурор оскаржив його до апеляційного суду, вважаючи, що безпідставним застосування під час призначення покарання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 положень статей 69, 75 КК України та

непризначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

В обґрунтування своєї позиції прокурор посилався на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку, наявність корисливого мотиву, великий розмір придбаних та збутих психотропних речовин, на що місцевий суд у достатній мірі уваги не звернув. Також зазначав,

що суд першої інстанції не обґрунтував належним чином наявності пом`якшуючих покарання обставин та не вказав, які конкретно обставини справи і дані про особу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не працювали та не займалися іншою суспільно корисною діяльністю, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Апеляційний суд, залишаючи вирок суду першої інстанції без зміни, обґрунтовано ствердив про правильність застосування до засуджених ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, слушно зазначивши, що призначення

їм покарання нижче нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК України,

у виді позбавлення волі відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу,

є необхідним і достатнім для їх виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне вчиненому.
Разом із тим суд апеляційної інстанції належним чином не обґрунтував свого висновку про можливість виправлення засуджених без ізоляції від суспільства,

повною мірою не врахувавконкретних обставин кримінального правопорушення,

а саме того, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вчинили умисний корисливий злочин, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким, способу, характеру та підвищеної суспільної небезпеки вчиненого, кількості придбаних та збутих психотропних речовин.
Таким чином, рішення апеляційного суду через порушення судом вимог

ст. 419 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій постанові, перевірити

всі доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі прокурора, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню

не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3