КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/306/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
12 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2019 року,
представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
У сторони обвинувачення відсутні і докази того, що державна реєстрація права власності відбулася з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» або скасована з підстав, визначених цим Законом.
Також апелянт вважає, що слідчий суддя, в порушення вимог ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна.
Власник майна та прокурор в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.
В даному випадку апеляційний суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу, з наведених в ній підстав та просила її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
В ході проведення досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що невстановлені особи на початку 2018 року подали до Київської філії ДП «НАІС» (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4) та Міністерства юстиції України підроблені документи на ім`я ОСОБА_92 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_99 , з метою отримання ключів та ідентифікаторів державного реєстратора на ім`я ОСОБА_93 .
В подальшому, реєстратора ОСОБА_94 було працевлаштовано до Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» (далі КФ КП «РНБ»).
В ході опитування співробітника Київської філії КП «РНБ» державного реєстратора ОСОБА_95 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_100 , стало відомо, що ОСОБА_94 ніколи не була реєстратором КП «РНБ» та він вперше чує про вказаного реєстратора. Після опитування співробітника Київської філії КП «РНБ» вказане комунальне підприємство змінило своє місцезнаходження. Директор Київської філії КП «РНБ» ОСОБА_96 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в ході допиту повідомив, що він не знає реєстратора ОСОБА_94 та не може пояснити чому при здійсненні витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначається, що ОСОБА_94 є реєстратором Київської філії КП «РНБ».
В ході допиту ОСОБА_92 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стало відомо, що вона ніколи не була реєстратором КП «РНБ», не подавала жодних документів до Київської філії ДП «НАІС» (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4) та Міністерства юстиції України та немає жодного відношення до реєстрації/перереєстрації об`єктів нерухомого майна чи внесення інших записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Крім того, в ОСОБА_94 в грудні 2017 року викрадено паспорт громадянина України, про що є відповідний запис в оперативних обліках МВС.
Таким чином, невстановлені особи запровадили протиправний механізм, спрямований на вчинення реєстраційних дій з об`єктами нерухомого майна, використовуючи ключі реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_97 .
На підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_98 від 13 лютого 2019 року було проведено тимчасовий доступ до речей та документів в Київській філії ДП «НАІС» (місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4) та отримано відомості виконаних дій (із зазначенням об`єктів, щодо яких здійснювались реєстраційні дії) в Державних реєстрах речових прав на нерухоме майно, вчинених державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_99 в період з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019 року, а також копії документів, які слугували підставою для отримання державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_94 електронного цифрового підпису та ідентифікаторів доступу до єдиних та державних реєстрів Міністерства юстиції України.
Отриманими відомостями виконаних дій в Державних реєстрах речових прав на нерухоме майно, вчинених державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_94 в період з 01 січня 2018 року по 01 січня 2019 року, були встановлені об`єкти нерухомого майна, адреси знаходження яких перелічені в постанові прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 міста Києва ОСОБА_8 від 28 березня 2019 року про визнання цих об`єктів нерухомого майна речовими доказами у кримінальному провадженні (т. 1, а. с. 79 - 89).
Злочинні дії по кримінальному провадженню кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яка передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
На обґрунтування вимог клопотання прокурор зазначив, що зазначені об`єкти нерухомого майна нині належать на праві власності новим власникам на підставі протиправних дій, вчинених шахрайським шляхом, тобто набуті новими власниками в результаті вчинення кримінального правопорушення, а належність вказаних об`єктів новим власникам підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
Клопотання мотивовано необхідністю забезпечити збереження майна для встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, тобто для забезпечення збереження речових доказів, а також для відшкодування завданої матеріальної шкоди та можливої конфіскації.
Оскільки дана ухвала слідчого судді оскаржена тільки власником майна ОСОБА_6 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах її апеляційної скарги, а щодо інших об`єктів нерухомого майна, на які теж накладено арешт зазначеною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення на них арешту колегією суддів не вирішується.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, враховано достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення збереження речових доказів, тому колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Також колегією суддів перевірено доводи апелянта в частині того, що слідчий суддя, в порушення вимог ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника майна. Однак такі твердження апелянта є голослівними, оскільки як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчий суддя хоча наклав арешт на майно, але без визначення заборони ним користуватися і розпоряджатися.
Враховуючи вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_6 , діяв у спосіб та у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності, необґрунтованості та невмотивованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.
Більш того колегією суддів встановлено, що апелянтом до апеляційної скарги долучено копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що в розділі реєстрація виправлення права власності, відомості внесено до реєстру 21.03.2018 ОСОБА_99 , Київська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», м. Київ, індексний номер рішення: 40229304, тобто в період вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4