Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/565/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 20 серпня 2021 року.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року, щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 20 серпня 2021 року.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_6 не одружений, не має утриманців, без місця реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. Не працює, тобто не має постійного джерела доходу.

Кримінальне правопорушення вчинив за попередньою змовою групою осіб. Раніше судимий. Вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна.

Наведене свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а саме: можливість ухилення від явки до суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень та незаконного впливу на потерпілих та свідків, з метою зміни їх показань.

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
На підтвердження своїх вимог посилається на те, що місцевий суд, вказуючи на обґрунтування ризиків не навів доказів, які б досліджувались судом.
Також, вказує на те, що застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом не враховано, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б беззаперечно доводили його вину у вчиненні інкримінуємого йому кримінального правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 10.03.2021 стосовно ОСОБА_6 та неповнолітнього ОСОБА_9 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку тримання під вартою, оскільки будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, відсутні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року, стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 20 серпня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, міцність соціальних зв`язків.

Обвинувачений не одружений, не має утриманців, без місця реєстрації, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

ОСОБА_6 не працює, тобто не має постійного джерела доходу. Кримінальне правопорушення вчинив за попередньою змовою групою осіб. Раніше судимий. Вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна.

Отже, наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість ухилення від явки до суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень та незаконного впливу на потерпілих та свідків, з метою зміни їх показів на свою користь.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах провадження відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Оскільки строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 діб, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти наведеним вище ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Обставини, на які посилається апелянт, жодним чином не зменшують тих ризиків, які встановив місцевий суд та не можуть бути підставою для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Будь-яких переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.
За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року, щодо ОСОБА_6 , слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331, 376, 395, 400, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 червня 2021 року, якою стосовно ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 20 серпня 2021 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4