Справа № 159/3780/20
Провадження № 1-кп/162/13/2021
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24 лютого 2021 року смт Любешів

Колегія суддів Любешівського районного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про відмову від захисника у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000809 від 12 травня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Любешівського районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000809 від 12 травня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про відмову від захисника ОСОБА_8 у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків щодо захисту прав обвинуваченого.

Заслухавши думку прокурора та захисника, які вказали, що підстави для задоволення клопотання відсутні, потерпілого, який у вирішенні клопотання поклався на розсуд суду, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 54 КПК України обвинувачений має право відмовитись від захисника або замінити його.

Проте, Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України) не передбачено можливості проводити судом заміну чи відсторонення адвоката, призначеного Центром для надання безоплатної вторинної правової допомоги (за виключенням питання відводу захисника в порядку ст. 78 КПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що право особи на заміну захисника, передбачене ст. 54 КПК України, є похідним від права вільного вибору захисника своїх прав, яке особа реалізує самостійно, укладаючи договір з обраним нею захисником. Це право не розповсюджується на зміст права на безоплатну вторинну правову допомогу, де особа не обирає собі захисника, а отримує захист, гарантований державою та за державні кошти. В цьому разі особа має право на отримання правової допомоги належної якості та відповідно до стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 25.02.2014 р. № 386/5.

В рішенні у Справі «Ніколаєнко проти України» від 15 лютого 2013 р. (Заява № 39994/06) ЄСПЛ зазначив наступне, - незалежність представників юридичної професії від держави передбачає, що здійснення захисту є по суті відносинами між підсудним та його захисником незалежно від того, чи призначається захисник для надання юридичної допомоги, чи його послуги оплачуються з приватного джерела (див. рішення від 24 вересня 2002 року у справі «Кускані проти Сполученого Королівства» (Cuscani v. the United Kingdom), заява № 32771/96, п. 39). Згідно з підпунктом «с» пункту 3 статті 6 Конвенції втручання компетентних національних органів вимагається лише у тому випадку, коли нездатність захисника ефективно представляти інтереси підзахисного є очевидною або у достатній мірі доведена до їхнього відома якимось іншим способом (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камазінскі проти Австрії» (Kamasinski v. Austria), Series A, № 168, та рішення від 21 квітня 1998 року у справі «Дауд проти Португалії» (Daud v. Portugal), п. 38, Reports 1998-II).

Крім того, в рішенні від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України». Так, у п. 80 цього рішення ЄСПЛ зазначив, що: «ані буква, ані дух ст. 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися (у відкритий чи мовчазний спосіб) від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови». Також у п. 65 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 2012 року у справі «Єрохіна проти України» викладена ще одна важлива правова позиція щодо відмови від захисника, зокрема, ЄСПЛ вказав: «перед тим, як вважати обвинуваченого таким, що відмовився від важливого права за ст. 6 Конвенції, з огляду на непрямі ознаки його поведінки слід переконатися, що він міг розумно передбачити наслідки своєї поведінки» (п. 59 рішення від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

ОСОБА_7 заявив клопотання про відмову від захисника, не навівши при цьому жодних переконливих мотивів та визначених законом підстав. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що залучити захисника самостійно шляхом укладення договору він не може.

Згідно з ч.3 ст. 54 КПК України відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 вже було замінено захисника у даному кримінальному провадженні, призначеного Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області. Повноваження захисника ОСОБА_8 щодо зайняття адвокатською діяльністю перевірені колегією суддів Любешівського районного суду Волинської області .

Докази неналежного виконання захисником покладених на нього обов`язків з надання правової допомоги в матеріалах провадження відсутні. Не навів таких доказів і обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні.

Водночас постає питання про зловживання своїми процесуальними правами з боку обвинуваченого. Слід зазначити, що неодноразова відмова від захисника за призначенням без обґрунтування своєї позиції або ж із повторенням одних і тих же підстав може свідчити про зловживання обвинуваченим своїми правами з метою затягування розгляду. Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що в даному кримінальному провадженні уже допитані свідки, дослідженні речові та письмові докази, при цьому в судовому засіданні не встановлено підстав для сумніву у неналежному виконанні захисту інтересів обвинуваченого захисником ОСОБА_8 , враховуючи, що лінія захисту цілком узгоджена, що не заперечує і сам обвинувачений.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та розцінює вказане клопотання як намагання затягнути розгляд справи по суті.

На підставі наведеного, керуючись ст. 49, 54 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про відмову від захисника відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3