В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015 від 08.01.2021, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, з базовою загально-середньою освіто, студента 3-го курсу Барського будівельного ліцею, не працюючого, раніше не судомого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту, 07.01.2021 року приблизно о 18.00 год., ОСОБА_3 перебуваючи в селі Токарівка, по вулиці Центральній, Жмеринського району, Вінницької області на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_6 умисно, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наніс один удар правою ногою в область ділянки грудини останньої, внаслідок чого, вона впала спиною на землю та втратила свідомість.
За вищевказаних протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці грудини, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №02 від 08.01.2021 виникло від дії тупого предмету, можливо при нанесенні одного удару взутою ногою 07.01.2021 та належить до легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав у повному обсязі, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Суду показав, що дійсно 07.01.2021 року в с.Токарівка по вул..Центральній у нього виник словесний конфлікт із ОСОБА_6 під час якого він наніс один удар правою ногою в область ділянки грудини останньої, внаслідок чого вона впала спиною на землю та втратила свідомість.
Обвинувачений ОСОБА_3 виявляє жаль з приводу вчиненого проступку, запевнив суд, що готовий нести покарання за вчинене правопорушення і в подальшому не вчинятиме аналогічниї кримінальних проступків.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_7 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_6 подала письмову заяву, згідно якої просила судове засідання проводити у її відсутність, тому як участі приймати не бажає. З приводу міри покарання обвинуваченого покладалася на розсуд суду. Претензій матеріального характеру не має.
Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений та його захисник розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , та захисника ОСОБА_5 у суду немає. Суд також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому разі вони позбавляються права оскаржувати ці обставини справи в апеляційному порядку.
Таким чином, суд визнав доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у навмисному легкому тілесному ушкодженні органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинна нести кримінальну відповідальність за вчинений кримінальний проступок за ч.1 ст.125 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У пункті 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".
Обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся у скоєному, вперше притягується до кримінальної відповідальності, сприяв розкриттю кримінального проступку, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання. Ці обставини суд, відповідно до ст.66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
Враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, з урахуванням наведеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, та вважає за можливе призначити йому покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних проступків, в межах санкцій інкримінованої статті. Суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення останньому покарання у виді штрафу.
Відповідно до ч.1 ст.53 КК України, штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті.
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нового проступку.
Цивільний позов у данному кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами № 2,4,7 та 11 Конвенції, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст. 373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.125 КК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрйонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя Жмеринського
міськрайонного суду ОСОБА_1