КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з Богуславським районним судом Київської області матеріали кримінального провадження № 0000354 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 3 грудня 2019 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Ківшовате, Таращанського р-ну, Київської обл., яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Клопотання прокурора ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України та закриття кримінального провадження - задоволено частково.

На підставі п. 1 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000354, внесене 10 липня 2017 року до ЄРДР відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності,

за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_10
ОСОБА_11
захисника ОСОБА_9
обвинуваченої ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_7 визнана винуватою у тому, що 4 липня 2017 року близько 14 години, перебуваючи поблизу господарства за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вчинила сварку з ОСОБА_12 , у ході якої останній наніс декілька ударів кулаками по тілу ОСОБА_7 . В цей час ОСОБА_13 , перебуваючи на території свого господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , почувши сварку, яка відбувалася між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , вийшов на проїжджу частину дороги, помітив, що дана сварка супроводжувалася фізичною тяганиною. ОСОБА_13 підбіг до ОСОБА_12 , схопив останнього обома руками за одяг та штовхнув, внаслідок чого ОСОБА_12 впав на землю. Підвівшись з землі, ОСОБА_12 взяв металеву трубу та наніс удар по голові ОСОБА_13 . У відповідь на це ОСОБА_13 почав наносити удари кулаками по тулубу ОСОБА_12 . В цей час ОСОБА_7 , будучи учасником вищевказаної бійки, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_12 , взявши до рук мітлу, нанесла по ОСОБА_12 декілька ударів мітлою, заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді синців лівої бокової поверхні грудної клітки, лівої лопаткової та надлопаткової ділянок, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 50 від 11 липня 2017 року та висновком судово-медичного експерта №43/50 від 23 жовтня 2017 року.
Ухвалою суду від 14 лютого 2018 року кримінальне провадження № 0000354, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 липня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_13 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відносно ОСОБА_13 закрито у зв`язку з тим, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, прокурор у кримінальному провадженні подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Так прокурор вказує на те, що звільнення від покарання з підстав ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК. Зокрема, у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину або виправдання, тоді суд, за наявності підстав, визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74 КК України.
Відповідно до оскаржуваного вироку, з`ясувавши позицію ОСОБА_7 , яка заперечувала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, і наполягала на ухваленні виправдувального вироку, суд розглянув справу у повному обсязі, визнав обвинувачену винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначив їй покарання і на підставі статей 49,74 КК України звільнив від його відбування, одночасно звільнивши від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, закривши кримінальне провадження.
Проте, як зазначає прокурор, суд, не зазначивши правової підстави, закрив кримінальне провадження. Таким чином, у вироку місцевий суд прийняв взаємовиключні рішення, чим істотно порушив вимоги статей 370, 374 КПК України.

Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду, постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що потерпілий до правоохоронних органів звернувся лише через два тижні після вчинення бійки і лише тому, що ОСОБА_7 з першого дня була написана заява про вчинення щодо неї злочину.
На переконання сторони захисту, з урахуванням показань потерпілого, свідків та експерта сторона захисту не може погодитись з висновками суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і в даному випадку вина взагалі не доведена.
Як вказує захисник, з метою своєчасного розгляду справи суд змінив порядок дослідження доказів та провів допит свідків, дослідив письмові докази та за клопотанням сторони обвинувачення допитав судово-медичного експерта, але після дослідження доказів суд, нехтуючи правом на захист обвинуваченої ОСОБА_7 , не надавши їй права на надання показань, перейшов до судових дебатів, чим порушив право на захист обвинуваченої.

Потерпілий та його представник, належним чином повідомлені про день та час апеляційного розгляду, до суду не з`явились. Від представника потерпілого надійшло клопотання про розгляд справи без участі потерпілої сторони.
Зважаючи на викладене, з урахуванням думки учасників апеляційного розгляду, які вважали можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого та його представника, колегія суддів, враховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, захисника та обвинувачену, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та підтримали у повному обсязі апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Так, відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. З ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. З ст. 288 КПК України, якщо під час судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання і у випадку встановлення, передбачених у ст. 49 КК України, підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Коли ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього та вимагає виправдання, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.
Якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільняє обвинуваченого від покарання.

Проте, судом першої інстанції зазначені положення закону не дотримані у повному обсязі, що призвело до постановлення суперечливого рішення.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що прокурором ОСОБА_14 під час судового розгляду заявлено клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.
Представник потерпілого вирішення питання за клопотанням прокурора залишив на розсуд суду.
Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник, вказавши, що ОСОБА_7 вини не визнає, не заперечували проти задоволення клопотання (ас. 78 т.2).

Враховуючи те, що обвинувачена підчас судового розгляду, хоча і заперечувала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, проте, не заперечувала проти звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження з цих підстав, суд, всупереч вимог ч. 3 ст. 285 КПК України, клопотання прокурора не вирішив невідкладно, а розглянув кримінальне провадження у повному обсязі, дослідивши надані сторонами докази, та вироком визнав обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, призначив їй покарання, вказавши, що клопотання прокурора ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України та закриття кримінального провадження підлягає задоволено частково. При цьому, на підставі п. 1 ч.1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнивши ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, одночасно, всупереч вимог закону, постановив рішення про закриття кримінального провадження № 0000354 відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд постановив вирок, який не ґрунтується на вимогах закону, прийнявши взаємовиключні рішення, а саме, про звільнення ОСОБА_7 від призначеного їй покарання у зв`язку з закінченням строків давності та одночасно про звільнення останньої від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження з цих підстав, так і неправильне застосування Кримінального закону, на що обґрунтовано посилається прокурор.

Окрім того, як обґрунтовано зазначив захисник в апеляційній скарзі, суд не надав ОСОБА_7 права на надання показань.
Відповідно до вимог КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань та випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК.
З журналів та аудіозаписів судового засідання встановлено, що 23 травня 2018 року ОСОБА_7 відмовилась давати показання, з посиланням на ст. 63 Конституції України, одночасно зазначивши про те, що вона буде давати показання після допиту усіх свідків.
Проте, у подальшому суд, провівши у повному обсязі дослідження доказів у кримінальному провадженні: допитавши потерпілого, свідків, експерта, дослідивши письмові докази у справі, не з`ясувавши, чи буде давати показання обвинувачена, перейшов до судових дебатів, тим самим порушивши право обвинуваченої на захист та вимоги ст. 351 КПК України, на що обґрунтовано посилається захисник.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, судове рішення щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.ст. 351, 285, 286, 370, 374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які обмежили учасників процесу в здійсненні своїх прав, перешкодили вирішенню завдань кримінального судочинства і правильному застосування закону, тобто, що перешкодили суду ухвали законне та обґрунтоване рішення.
З огляду на викладене, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, допущеним судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження,які унеможливлюють прийняття остаточного рішення по суті обвинувачення апеляційним судом, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційна скарга захисника - до задоволення частково.

При цьому, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції згідно з ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати усі фактичні обставини справи у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, та, перевіривши інші доводи, зазначені у поданих апеляційних скаргах, прийняти законне та обґрунтоване рішення, давши належну оцінку всім зібраним у справі доказам в їх сукупності.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити.

Вирок Богуславського районного суду Київської області від 3 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3