Провадження № 11-кп/4820/239/21
Справа № 678/443/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.11.2016 року за № 0000560 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Хмельницької обласної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буцни Летичівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, який офіційно не працює, перебуває в цивільному шлюбі, на утриманні малолітніх дітей не має, машканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-25 червня 2001 року Хмельницьким обласним судом за ст.ст. 140 ч. 3, 142 ч. 3, 93 п. «А», 42 ч. 1 КК України (в редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому індивідуального майна; ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01 грудня 2014 року умовно-достроково звільненого від відбування покарання на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 6 днів;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 30 грудня 2016 року, зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 30 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 40255 (сорок тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 49 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду, 26 листопада 2016 року у період часу з 7 год. по 11 год. за адресою: АДРЕСА_1 між потерпілою ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , який був раніше судимий за вчинення умисного вбивства, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник конфлікт на побутовому рівні, спричинений невстановленими досудовим розслідуванням причинами. В ході такого у ОСОБА_7 виник умисел на вбивство ОСОБА_11 . Реалізовуючи свій умисел на спричинення смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_7 взяв сокиру, яка знаходилась на лавці при вході до будинку ОСОБА_11 , повернувся до будинку та, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх тяжкі наслідки, з метою заподіяння смерті ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно спричинив п`ять ударів сокирою по голові ОСОБА_11 . В результаті цього спричинив їй тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння та які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, причиною якої є відкрита черепно-мозкова травма, що призвела до набряку та здавлення головного мозку.
Не погоджуючись з таким рішенням обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 та прокурор подали апеляційні скарги.
Обвинувачений, посилаючись на недоведеність його вини, просить вирок суду скасувати.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст.284 КПК України в зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 та вичерпанні можливості їх отримання.
Покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є неналежними доказами, оскільки у вироку зазначено, що останні пояснили обставини подій щодо ОСОБА_7 та наявність у нього подряпин у 2017 році, натомість останньому ставиться у вину вчинення кримінального правопорушення у 2016 році.
Суд не надав оцінки та не перевірив покази свідка ОСОБА_13 про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли внаслідок падіння зі сходів, чим допустив неповноту розгляду справи.
Протокол огляду місця події від 27.11.2016 року, де об`єктом огляду є будинок АДРЕСА_1 , є недопустимим доказом в силу ст. 87 КПК України, оскільки огляд будинку проводився без попереднього дозволу суду. Отже всі докази, здобуті в ході проведення цієї слідчої дії, є також недопустимими, зокрема: пачка цигарок «Столичні» з двома недопалками, чоловічі труси та штани джинсові.
Суд не врахував, що речі, які вилучені під час оглядів місця події, є тимчасово вилученим майном, яке, за відсутності клопотання слідчого про арешт такого, мало бути повернуто особі, у якої його було вилучено. Однак, вказані вимоги не дотримані, тому такі докази отримані з порушеннями та є недопустимими.
Оскільки усі речові докази, здобуті під час оглядів місця події є недопустимими доказами, тому і висновки експертиз, в основу яких були покладені такі докази, також є недопустимими, а саме: № 4 від 27.01.2017 року судово-медичної цитологічної експертизи штанів та трусів ОСОБА_7 ; № 5 від 20.01.2017 року судово медичної цитологічної експертизи сокири; № 59-мк судової медико криміналістичної експертизи від 28.02.2017 року, в ході якої досліджувалась сокира.
Висновок судової біологічної експертизи № 494 від 07.09.2020 року є також недопустимим доказом, оскільки експерти використовували інформацію із висновків судової біологічної експертизи № 850 та комплексної судово біологічної експертизи № 37/859, які визнані судом недопустимими доказами.
Окрім того, суд не надав належної оцінки твердженням сторони захисту про те, що усі експертизи, в яких використовувались зразки крові ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , є недопустимими доказами, оскільки така кров відбиралась з порушеннями вимог ст.ст. 40, 41 КПК України та проводилась не слідчим, а оперативним працівником.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
Стверджує, що місцевий суд при прийнятті рішення не врахував, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за умисне вбивство, свою вину не визнав, у вчиненному не розкаявся, вчинив злочин щодо особи похилого віку в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючими обставинами.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого, його захисника та прокурора, які підтримали апеляційні скарги, кожен свої зокрема та заперечили проти апеляційної скарги процесуальних опонентів, потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, допитавши потерпілого, надавши обвинуваченому право виступу в судових дебатах та останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що 26 листопада 2016 року близько 07 год. прокинувся за місцем проживання ОСОБА_12 в с. Козачки, та взявши 0,5 л. горілки попрямував до с. Варенка до ОСОБА_15 , з яким випили горілки. Після цього близько 09 години пішов до свого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . Потім пішов в с. Козачки до ОСОБА_13 , де перебував протягом дня. 27 листопада 2016 року разом ОСОБА_16 , близько до обіднього часу пішли до свого місця проживання в с. Варенка. Прийшовши додому, ОСОБА_13 пішла до сусідки ОСОБА_11 по каструлю. В подальшому почув крики ОСОБА_13 , яка повідомила, що ОСОБА_11 мертва. Зайшовши до хати ОСОБА_11 побачив її мертвою на ліжку. Після цього ОСОБА_13 зателефонувала до поліції.

Отже обвинувачений заперечив свою причетність до вбивства потерпілої, виклавши свою версію події. Разом з тим, підтвердив, що 27 листопада 2016 року перебував у с. Варенка Летичівського району Хмельницької області.

Незалежно від того, що обвинувачений свою вину у вчиненому не визнав, його винуватість у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду судом першої інстанції та частково апеляційним судом.
Так, в судовому засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 , який є сином убитої, підтвердив, що 27 листопада 2016 року, повертаючись на велосипеді з с. Суслівці до с. Варенка, до нього зателефонувала сусідка ОСОБА_17 та повідомила, що мати померла. Приїхавши до будинковолодіння матері, побачив поліцейський автомобіль та ОСОБА_7 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Зайшовши до будинку, побачив, що все було у крові, матір була мертвою. На лаві біля будинку лежала сокира, на якій були сліди крові. Підтвердив наявність у будинку недопалків. Не заперечив, щоб працівники поліції оглянули будинок. Також підтвердив, що ОСОБА_7 неодноразово заходив до будинку матері, де вони разом вживали алкогольні напої.
Показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , підтверджується, що 25 листопада 2016 року ОСОБА_7 перебував у с. Козачки, де вживав алкоголь та відпочивав. 26 листопада 2016 року близько 06:30 год, взявши з собою пет-пляшку горілки, пішов у с. Варенку. Будь яких видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не було. Коли повернувся у с. Козачки, у нього з`явились подряпини на обличчі.
Свідок ОСОБА_13 також підтвердила, що 27 листопада 2016 року, зайшовши до будинку ОСОБА_11 , виявила її мертвою.
Поканнями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , підтверджується, що 26 листопада 2016 року близько 07 години 00 хвилин до них додому за адресою: АДРЕСА_2 приходив ОСОБА_7 . У руках тримав з пет пляшку горілки та запропонував разом випити на що ОСОБА_19 відмовився. Видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не було. В подальшому близько 11 години 00 хвилин ОСОБА_7 знову зайшов до Панасюків та знову запропонував випити. Однак при цьому його пляшка горілки вже була надпита, а також над лівим оком у нього з`явилась подряпина. Домогосподарства ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_19 розміщені неподалік одне від одного. Інші житлові будинки розміщені на значній відстані.

Показаннями свідка ОСОБА_20 , підтверджується, що вранці 26 листопада 2016 року близько 07 години 30 хвилин до нього в с. Варенки приходив ОСОБА_7 з пет - пляшкою, який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Того ж дня близько 10 години 00 хвилин ОСОБА_7 приходив знову, ознаки алкогольного сп`яніння стали більш вираженими, а його ліва брова була розбитою.

Показаннями свідка ОСОБА_14 підтверджується, що 25 листопада 2016 року близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_11 ще була жива.

Із наведених показів свідків вбачається, що 26 листопада 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 перебував у с. Варенки Летичівського району Хмельницької області, чого і сам не заперечив.

Роз`яснюючи свій висновок № 105 від 27.02.2017 року, судово медичний експерт ОСОБА_21 пояснив, що смерть ОСОБА_11 настала за 24-48 годин до початку проведення судово-медичної експертизи, яка була розпочата 27.11.2016 року о 18 год. 30 хв., тобто її смерть могла настати з 25.11.2016 року з 18 год. 30 хв. до 26.11.2016 року до 18 год 30 хв.

Вказані свідки підтвердили перебування у них ОСОБА_7 26 листопада 2016 року лише з 06 години 30 хвилин до 07 години 30 хвилин та з 10 години до 11 години.

Однак, жоден із свідків не підтвердив присутність у нього ОСОБА_7 у інший час 26 листопада 2016 року, окрім зазначеного.
Також, із наявних пояснень свідків вбачається, що тілесні ушкодження на обличчі у ОСОБА_7 виникли у проміжку часу з 07 години 30 хвилин до 10 години 26 листопада 2016 року.
Винуватість ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_11 доводиться також об`єктивними доказами, зокрема, протоколами слідчих дій, висновками експертиз, які були досліджені судом першої інстанції.

Так, відомостями із протоколу огляду місця події від 27.11.2016 року з ілюстративними таблицями, а саме: будинку АДРЕСА_1 , який належав загиблій ОСОБА_11 , підтверджується, що в ході огляду в кухонній кімнаті з лівої сторони на підвіконні виявлено чотири недопалки один торгової марки «Прима люкс» та три торгової марки «Столичні», які є аналогічні тим, які виявили в будинку АДРЕСА_1 , де проживав обвинувачений.

В кімнаті на ліжку, яке розташоване в дальньому кутку від входу з лівої сторони під стіною, виявлено труп ОСОБА_11 . При виході з будинку прямо на відстані 10 метрів на лавці виявлено сокиру та недопалок (а.с. 6-23, Т. 1).

Даними висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 5 від 20.01.2017 року підтверджується, що на сокирі, вилученій в ході огляду будинковолодіння потерпілої, виявлено слабкі сліди крові, видову належність яких не встановлено у зв`язку із малою кількістю (а.с. 39-41, Т. 1).

Даними висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 59?мк від 28.02.2017 року підтверджується, що сліди на одному «врубі», одному багато-фрагментарному і одному зламано-лінійному переломах луски обох половин лобної кістки, лівої тім`яної кістки та решток луски лівої скроневої кістки і лівого великого крила клиновидної кістки склепіння черепа, вилучених з голови трупа потерпілої співпадають із груповими метрично-конструктивними параметрами складових частин як леза полотна клинка, так і ударної поверхні обуха головки, наданої для виконання судової медико-криміналістичної експертизи, теслярської сокири виявленої та вилученої під час проведення огляду місця події, а саме: будинку АДРЕСА_2 (а.с. 127-140, Т. 1).

Згідно із даними протоколу огляду місця події від 27.11.2016 року з ілюстративними таблицями, а саме: будинку, в якому проживав ОСОБА_7 , прямо від входу в кімнату на столі виявлено та вилучено пачку з-під цигарок торгової марки «Столичні» з двома недопалками у середині. Недопалки цигарок цієї ж марки були виявлені і у будинку загиблої.

Праворуч від входу до будинку за кутом на землі виявлено чоловічі труси та джинсові штани, які слідчим були поміщені до сейф-пакету та вилучені у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку (а.с. 31-36, Т.1).

Даними висновку судово-медичної цитологічної експертизи № 4 від 27.01.2017 року підтверджується, що при судово-цитологічному дослідженні штанів та трусів ОСОБА_7 знайдено сліди крові людини, яка може належити в тому числі і потерпілій ОСОБА_11 і ОСОБА_7 (а.с. 42-45, Т.1).

Відповідно до висновку судово-біологічної експертизи № 962 від 15.12.2016 року кров з трупа ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном групи анти - В за ізосерологічною системою АВ0 (2-га група крові).

Даними висновку судово-медичної експертизи № 105 від 27.02.2017 року підтверджується, що причиною смерті ОСОБА_11 є відкрита черепно-мозкова травма, що призвела до набряку та здавлення головного мозку.

Виявленні при дослідженні трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: ран шкіри центральної частини лобної ділянки голови, лобної ділянки голови зліва, тім`яної ділянки голови; крововиливів в м`які покриви голови з боку внутрішньої поверхні лобної, лівої скроневої та лівої тім`яної ділянок голови, під тверду мозкову оболонку конвекситальній поверхні лівої лобної частки головного мозку, під м`які мозкові оболонки всієї конвекситальної поверхні головного мозку; розривів твердої та м`яких оболонок лівої півкулі головного мозку в проекції багато фрагментарного перелому кісток склепіння черепа, кори лівої тьмяно-скроневої частки головного мозку; переломів кісток склепіння та основи черепа зліва, а саме лобної кістки, лівої тім`яної кістки, скроневої кістки утворились незадовго до настання смерті від 5-ти окремих травмуючих дій, а саме: двох рубаючих дій кромки леза та можливо ребра «п`ятки» чи «носка» полотна клина рублячого знаряддя по типу сокири; одноразової травмуючої дії ребер та прилеглих до них бокових граней твердого тупого травмуючого знаряддя або предмету по типу тригранної призми, яким може бути кут ударної поверхні обуха головки сокири; одноразової прямої дії якогось твердого тупого травмуючого предмету; знаряддя із невизначеною формою та розмірами його контактної поверхні; одноразової прямої дії ребра якогось твердого тупого травмуючого знаряддя чи предмету. Відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень МОЗ України № 6 від 17.01.95р.» вищевказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Виявленні при дослідженні трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу передньої поверхні шиї в верхній третині; крововиливу в мякі тканини органокомплексу шиї; згинального перелому проксимального кінця лівого великого ріжка підязикової кістки в місці його зєднання із тілом, розгинальних переломів проксимальних кінців обох верхніх ріжків щитоподібного хряща утворились можливо не більше ніж за одну годину тому до настання смерті від трьох окремих, одноразових та різноспрямованих дій.

Серед усіх виявлених на тілі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень при боротьбі та самообороні могли утворитися тілесні ушкодження у вигляді: підшкірних крововиливів тильної поверхні лівої кисті, внутрішньої поверхні лівого променево-зап`ястного суглобу, задньої поверхні середньої третини лівого передпліччя, тильної поверхні правої кисті, задньої поверхні правого передпліччя, задньої поверхні правого ліктьового суглобу з переходом на задню поверхню правого плеча (а.с. 121-126, Т. 1).

В суді першої інстанції судово медичний експерт ОСОБА_21 підтвердив вказаний висновок та наявність відображених у ньому тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_11 .

Крім того, пояснив, що тілесні ушкодження шиї гр. ОСОБА_11 утворились раніше, ніж тілесні ушкодження її голови, які перебували у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Не виключав, що потерпіла ОСОБА_11 , після нанесення їй усіх тілесних ушкоджень, ще залишалася живою близького години.

Тілесні ушкодження гр. ОСОБА_11 , які перебували у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, є такими, що небезпечні для життя в момент заподіяння. Однак такі не є несумісні з життям. Теоретично, дані тілесні ушкодження, при своєчасному наданні медичної допомоги, дають можливість залишитись живим.

Також підтвердив, що у гр. ОСОБА_11 виявлені і тілесні ушкодження, які могли утворитись при боротьбі та самообороні, оскільки їх локалізація характерні при боротьбі; коли людина закривається, то виставляє кисті рук, передпліччя.

Даними висновку судово-медичної експертизи № 131, від 28.11.2016 року підтверджується, що станом на 27.11.2016 року у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: підшкірного крововиливу верхньої та нижньої повіки лівого ока; осаджень шкіри лівої надбрівної ділянки, лівої виличної ділянки, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки (а.с. 140-141, Т.1).
Локалізація таких тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_7 узгоджується із показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
Характер таких тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 свідчать про наявність ознак боротьби між ними.
Відповідно ж до висновку судово-біологічної експертизи № 494 від 07.09.2020 року вбачається: генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на недопалках сигарет збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 . Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_11 виключається. Генетичні ознаки слідів крові людини і клітин, виявлених на куртці, светрі білого кольору є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_11 і ОСОБА_7 . Генетичні ознаки слідів крові людини і клітин, виявлених на штанах темно-синього кольору светрі чорного кольору є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_7 та не містять генетичних ознак зразків ОСОБА_11 . Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_11 виключається. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин, виявлених на зрізах нігтів з лівої руки ОСОБА_11 є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_11 і ОСОБА_7 (а.с. 6-10, Т. 6).

Наведені вище і досліджені судом першої інстанції докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень статей 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними. Всі докази взаємодоповнюють один одного і в сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та одночасно спростовують доводи сторони захисту про недоведеність його вини у вчиненому.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував правильно за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
Твердження сторони захисту про те, що покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є неналежними доказами, оскільки останні пояснили обставини події у 2017 році, натомість обвинуваченому ставиться у вину вчинення правопорушення у 2016 році, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки, як вбачається із звукозаписів судових засідань Хмельницького міськрайонного суду, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 фактично в деталях надавали показання про події 25-27 листопада 2016 року.

Неправильне зазначення у вироку суду у показах свідків дати (2017 рік) означеної події, не свідчить про їх недопустимість. Апеляційний суд вважає зазначене опискою, яку слід рекомендувати суду першої інстанції виправити. А тому, пояснення вказаних свідків є належними доказами у справі.

Доводи про те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_7 виникли внаслідок падіння зі сходів, що спростовує його причетність до вбивства потерпілої, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи таке.
Як вбачається із даних висновку судово-медичної експертизи № 131 від 28 листопада 2016 року, виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу верхньої та нижньої повіки лівого ока; осаджень шкіри лівої надбрівної ділянки, лівої виличної ділянки, могли утворитись від щонайменше одноразової травмуючої дії тупих твердих предметів. В момент отримання тілесних ушкоджень тіло ОСОБА_7 могло перебувати як у вертикальному, так і горизонтальному положенні (а.с. 140-141, Т. 1).
Отже, такі тілесні ушкодження у ОСОБА_7 були отримані внаслідок активних дій, якими могли бути дії потерпілої під час її самооборони від нанесення їй тілесних ушкоджень.
Разом з тим, допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не підтвердили, що ОСОБА_7 скаржився на отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння зі сходів.
За наведених обставин показання ОСОБА_7 про виникнення тілесних ушкоджень внаслідок падіння зі сходів є неспроможними.
Посилання строни захисту на те, що протокол огляду місця події від 27.11.2016 року, де об`єктом огляду є будинок АДРЕСА_1 , є недопустимим доказом, оскільки огляд місця події проведений без дозволу суду на проведення відповідної слідчої дії, апеляційний суд вважає необґрунтованим, виходячи з такого.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.
Як убачається з матеріалів справи, огляд місця події - будинку АДРЕСА_1 , в якому проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , проводився на підставі добровільної заяви особи, яка ним володіла - ОСОБА_13 , про надання дозволу на проведення такого огляду та вилучення речей (а.с. 48, Т. 1).

Тому, вказана слідча дія проведена з дотриманням вимог ст. 233 КПК України. Підстави визнавати зазначений протокол огляду місця події недопустимим доказом відсутні.
З урахуванням наведеного, докази, які здобуті в ході проведення цієї слідчої дії, зокрема пачка з-під цигарок торгової марки «Столичні» з двома недопалками, чоловічі труси та джинсові штани є допустимим доказами у справі.

Ненакладення арешту на речі, які були вилучені під час оглядів місця події, а саме сокиру, джинсові штани та труси не вплинуло на збереження їх схоронності та цілісності, отже не свідчить про їх недопустимість. Як вбачається із матеріалів справи, вказані речі були надані для проведення відповідних експертиз саме в тому вигляді, в якому вони були вилучені під час проведення оглядів місця події.

Зокрема, із висновків експертів, в основу яких були покладені такі докази, а саме: № 4 від 27.01.2017 року судово-медичної цитологічної експертизи штанів та трусів ОСОБА_7 , № 5 від 20.01.2017 року судово медичної цитологічної експертизи сокири, № 59-мк від 28.02.2017 року судової медико криміналістичної експертизи, в ході яких досліджувалась сокира, вбачається, що означені речі передані для проведення відповідних експертиз саме в такому вигляді, в якому вилучались, зокрема: сокира - у паперовому конверті, чоловічі труси та чоловічі джинсові штани - у сейф пакеті.

Оскільки речі, які здобуті під час оглядів місця події є допустимими доказами, тому і висновки вищевказаних експертиз є допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Доводи про те, що висновок судово-біологічної експертизи № 494 від 07.09.2020 року є недопустимим доказом у справі, оскільки під час проведення такої експертизи досліджувались зразки крові ОСОБА_7 , які отримані з порушеннями, не заслуговують на увагу суду.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.03.2020 року надано дозвіл та доручено органу досудового розслідування відібрати зразки крові ОСОБА_7 для проведення судово біологічної експертизи.

На виконання вказаної ухвали 15.04.2020 року старшим слідчим ОВС СУ ГУНП у Хмельницькій області ОСОБА_22 за участю спеціаліста ОСОБА_23 , адвоката ОСОБА_24 , та двох понятих відбирались зразки крові у ОСОБА_7 та складено протокол їх отримання (а.с. 196, Т.3). Отже, вказана слідча дія проведена з дотриманням вимог ст.ст. 40, 245 КПК.

Отже, об`єктом дослідження під час виконання експертизи була кров ОСОБА_7 , яка отримана відповідно до вимог закону.

За таких обставин висновок судово-біологічної експертизи № 494 від 07.09.2020 року є допустимим доказом у справі.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи вид та міру такого, дотримався вимог ст. 65 КК України.

Зокрема, при призначенні покарання суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, враховано, що ОСОБА_7 вчинив умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно із ст.ст. 3 і 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Разом з тим, обвинувачений знехтував цими гарантіями та діючи умисно, позбавив життя особу, наслідки чого не мають зворотного характеру та в жодний спосіб не можуть бути усунені.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом правильно встановлено - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Також при визначенні покарання суд правильно врахував особу винного.

Згідно з даними висновку судово-психіатричної експертизи № 16 від 26.01.2017 року ОСОБА_7 на даний час психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період вчинення інкримінованих йому дій хронічним психічним захворюванням, недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи іншого хворобливого розладу психічної діяльності, у тому числі не перебував у стані паталогічного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує(а.с. 149-150).

А тому, на підставі висновків даної експертизи, а також у сукупності зі всіма дослідженими судом доказами, місцевий суд правильно визнав обвинуваченого осудним.

Обвинувачений ОСОБА_7 , раніше судимий за умисне вбивство, перебував у цивільному шлюбі, офіційно не працює, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

За таких обставин, беручи до уваги характер діяння, спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 максимального строку покарання.

Доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі не заслуговують на увагу суду, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 01.12.2014 року обвинувачений ОСОБА_7 умовно достроково звільнений з місць позбавлення волі у зв`язку з виправленням через сумлінну поведінку та ставлення до праці (а.с. 154, Т. 1). Після звільнення з місць позбавлення волі до вчинення вказаного злочину вів суспільно позитивний спосіб життя, хоч і не офіційно, але працював, намагався створити сім`ю, співмешкав з ОСОБА_13 , характеризувався за місцем проживання в цілому з позитивної сторони.

Наведені обставини свідчать про те, що можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 за умов належного контролю та залучення до праці не виключається.

Отже підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 найсуворішого виду покарання - у виді довічного позбавлення волі, колегія суддів не вбачає.

Що стосується обставин, на які посилається прокурор, а саме: невизнання обвинуваченим вини, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, то такі обставини були враховані місцевим судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Колегія суддів погоджується з видом та мірою призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, вважає, що саме така міра покарання буде справедливою, необхідною та достатньою для попередження вчинення ним кримінальних правопорушень у майбутньому. Таке покарання буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Отже, вирок місцевого суду є законним, обгрунтовним та вмотивованим, підстави для його скасування, як того просять апелянти відсутні.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Хмельницької обласної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4