Справа № 211/3934/21
Провадження № 1-кс/211/653/21
У Х В А Л А
іменем України
07 липня 2021 року слідчий суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , у відсутність учасників процесу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі клопотання клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінальної справи № 57089043/2 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 27, ч. 3 ст. 190 КК України,
заявник ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного на його нерухоме майно 12 січня 2009 року слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 у кримінальній справі № 57089043/2 відносно ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 27, ч. 3 ст. 190 КК України, посилаючись на винесення постанови слідчим прокуратури ОСОБА_5 від 05.02.2009 про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України. В обґрунтування вимог зазначив, що 08.06.2008 слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу порушено кримінальну справу № 57089043/2 відносно ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 190 КК України. 08.01.2009 кримінальні справи № 57089042 та № 57089074 об`єднані в одне провадження, об`єднаному провадженню присвоєно № 57089042. 12.01.2009 слідчим прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 в порядку, визначеному КПК України 1960 року, накладено арешт на його майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . 05.02.2009 слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури ОСОБА_5 за результатами розгляду матеріалів кримінальної справи № 57089042 було винесено постанову про закриття кримінальної справи на підставі пункту 2 частини 1 статті 6 КПК України. При зверненні його із заявою про зняття арешту з його майна до Криворізької східної окружної прокуратури, відповіді він не отримав, арешт з його майна не знято. Тому з метою захисту майнових прав, просить задовольнити клопотання.
Ухвалою суду від 29 червня 2021 року призначено судовий розгляд клопотання, витребувано з Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області для огляду в судовому засіданні матеріали кримінальної справи № 57089043/2 відносно ОСОБА_3 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 3 27, ч. 3 ст. 190 КК України.
В судове засідання учасники процесу не з`явилися, до суду надійшла заява ОСОБА_3 про розгляд клопотання за його відсутності, просить скасувати арешт, накладений слідчим прокуратури на його нерухоме майно, виключивши записи про обтяження з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц зробила наступні висновки. Справу про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року та незнятого після закриття кримінальної справи постановою слідчого від 24 грудня 2010 року, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Вирішення порушеного позивачем питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.
Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
Отже, у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала загальний висновок щодо неможливості вирішення за правилами кримінального судочинства питання про звільнення майна з-під арешту після закриття кримінального провадження постановою органу досудового розслідування.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 червня 2020 року по справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) від вказаного висновку не відступила та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства.
Враховуючи викладене, оскільки арешт на майно ОСОБА_3 , який був учасником кримінального провадження, накладений за КПК України 1960 року, справа відносно нього закрита постановою слідчого від 05.09.2009, та слідчим при закритті справи не вирішено питання про зняття арешту з майна ОСОБА_3 спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства, а отже заявнику слід звернутися до суду з відповідним клопотанням в порядку цивільного судочинства, а не кримінального, що підтверджується вищезазначеною позиції Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись ст.ст. 132, 174 КПК України, слідчий суддя
клопотання ОСОБА_3 повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1