ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/2937/16-к Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1481/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 листопада 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олексіївка Первомайського району Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-12.07.2018 року Жовтневим районним судом м.Харкова, з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 28.04.2020 року, за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки позбавлення волі,

засуджено за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.07.2018 року та призначити остаточне покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Коломак Коломацького району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-01.07.2014 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

засуджено за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01.07.2014 року та призначено остаточне покарання 4 роки 9 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як установив суд, ОСОБА_9 10 січня 2016 року приблизно о 20 год. 40 хв. разом з неповнолітнім ОСОБА_10 знаходились поблизу залізничної станції «Дергачі», розташованої в м.Дергачі Харківської області, де помітили раніше їм невідому ОСОБА_11 .
Саме в той час у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 , яка йшла від залізничної станції в напрямку вул.Леонова. При цьому ОСОБА_10 , діючи узгоджено з ОСОБА_9 , вирішив використати в якості знаряддя злочину належний йому ніж, який він носив при собі протягом дня.
Надалі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали переслідувати ОСОБА_11 та наздогнали її напроти будинку АДРЕСА_3 . Потім ОСОБА_10 , діючи узгоджено з ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 , спочатку лівою рукою схопив її за передпліччя з заду, а потім, використовуючи в якості знаряддя злочину наявний у нього в правій руці ніж, здійснюючи психічне насильство, почав погрожувати потерпілій. В той же час ОСОБА_9 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, з силою вирвав з правої руки ОСОБА_11 її жіночу сумку, в якій знаходились: гаманець, зарядний пристрій для мобільного телефону «НТС», манікюрний набір, косметичка, ліки, маркер, авторучка, дисконтні картки з різних магазинів, вартість яких в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, а також грошові кошти у сумі 760 гривень. Таким чином ОСОБА_9 , виконав всі узгоджені дії з ОСОБА_10 , спрямовані на заволодіння майном та грошовими коштами ОСОБА_11 .
Після цього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , звернувши на свою користь майно, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись в подальшому ним на
власний розсуд.
В результаті розбійного нападу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завдали й потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 760 грн.
Після цього, н/л ОСОБА_10 та ОСОБА_8 18 січня 2016 року приблизно о 21 год. перебували в районі «Центрального ринку» м.Харкова, де знайшли травматичний пістолет «ПМ» з двома обоймами резинових куль, які вирішили використовувати для скоєння розбійних нападів на території м.Харкова.
Надалі н/л ОСОБА_10 , продовжуючи свою злочинну діяльність як особа, яка раніше вчинила розбійний напад, відчуваючи безкарність за раніше вчинений розбійний напад, близько 23 год. 20 хв., того ж дня, за попередньою домовленістю в групі з ОСОБА_8 , діючи по заздалегідь розробленому плану, спрямованому на заволодіння майном громадян, де н/л ОСОБА_10 повинен був, погрожуючи травматичним пістолетом, заволодіти майном громадян, а ОСОБА_8 повинен був спостерігати, щоб їхні дії не були ніким помічені, а в подальшому здавати викрадене майно під свій паспорт громадянина України до ломбардів на території м.Харкова, перебували поблизу в`їзду Усовського м.Харкова, де помітили раніше їм незнайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які йшли в зустрічному напрямку.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, н/л ОСОБА_10 в групі з ОСОБА_8 прослідували за ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , при цьому травматичний пістолет «ПМ» знаходився у н/л ОСОБА_10 .. Коли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спустились вниз по сходам на в`їзд Усовського, то ОСОБА_8 залишився на початку в`їзду Усовського м.Харкова спостерігати, щоб їхні дії не були ніким помічені, а н/л ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та став погрожувати застосуванням травматичного пістолету, тим самим демонструючи зброю, змусив останніх передати йому золоті прикраси, мобільні телефони. В результаті демонстрації зброї та погроз, ОСОБА_12 передала н/л ОСОБА_10 сережки зі сплаву золота 585 проби, вагою 1,05 грама, вартість яких складає 516 грн. 19 коп., мобільний телефон «Nокіа - 1200» вартість якого складає 184 грн. 67 коп., та грошові кошти у сумі 100 грн., в свою чергу ОСОБА_13 передала йому мобільний телефон «Alcatel 282» вартість якого складає 176 грн. 11 коп., сережки зі сплаву золота 585 проби, вагою 1,75 грама, вартість яких складає 860 грн. 32 коп., каблучку зі сплаву золота 585 проби, вагою 5,53 грама, вартість якої складає 2781 грн. 60 коп., грошові кошти у сумі 100 грн., тим самим н/л ОСОБА_10 заволодів вказаним майном.
Після цього н/л ОСОБА_10 та ОСОБА_8 звернувши на свою користь майно, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд.
В результаті розбійного нападу, злочинними діями н/л ОСОБА_10 та ОСОБА_8 було завдано потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 800 грн. 86 коп., потерпілій ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 3855 грн. 03 коп., що підтверджено висновком експерта №878 від 23.03.2016.
30 січня 2016 року приблизно о 01 год., н/л ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу магазину «Посад», по пр.Олександрійському, 144 в м.Харкові побачив раніше незнайому йому ОСОБА_14 , яка прямувала в бік пр.Архітектора Альошина, тримаючи в руці мобільний телефон «Samsung Galaxy S4».
Саме в цей час у ОСОБА_10 раптово виник умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілої, після чого він прослідував за ОСОБА_14 до житлового будинку АДРЕСА_4 . Переконавшись у відсутності сторонніх осіб і можливих свідків, оцінивши обстановку, яка склалася, ОСОБА_10 наблизився до ОСОБА_14 , після чого, діючи умисно, із корисливих мотивів, здійснив напад на останню з погрозою застосування насильства, яке є небезпечне для здоров`я потерпілої, з метою заволодіння мобільним телефоном «Samsung Galaxy S4». При цьому він, тримаючи в правій руці пістолет ПМ-РФ, який згідно висновку судово-балістичної експертизи №32 від 12.02.2016 є гладкоствольною вогнепальною зброєю самозахисту - пістолетом травматичної дії, умисно наніс ОСОБА_14 три удари рукояткою в голову зліва, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на голові, які згідно висновку судово-медичної експертизи №280-С/16 від 02.02.2016 відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого заволодів мобільним телефоном «Samsung Galaxy S4» зі стерео гарнітурою, вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №639 від 05.02.2016 складає 4259 грн. 81 коп. та з місця скоєння кримінального правопорушення з вказаним майном зник.
Після цього, ОСОБА_8 разом із н/л ОСОБА_10 ,продовжуючи свою злочинну діяльність, будучи особами, які раніше вчинили розбій, 01 лютого 2016 року приблизно о 21 год. 30 хв. перебували поблизу супермаркету «Дігма» по пров.Титаренківському м.Харкова, де помітили раніше незнайому ОСОБА_15 , яка йшла в зустрічному їм напрямку.
Саме в той час у них виник спільний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_15 , діючи за попередньо розробленим злочинним планом, спрямованим на заволодіння майном будь-кого з громадян шляхом розбійного нападу. При цьому ОСОБА_10 повинен був, погрожуючи травматичним пістолетом, заволодіти чужим майном, а ОСОБА_8 повинен був спостерігати, щоб їхні дії не були ніким помічені, а після вчиненого розбою здавати здобуте майно до ломбардів м.Харкова, пред`являючи свій паспорт громадянина України.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 в групі з ОСОБА_10 , у якого знаходився травматичний пістолет «ПМ», почали переслідувати ОСОБА_15 , яка йшла в напрямку до вул.Лисої. Потім ОСОБА_16 , погодивши свої дії з ОСОБА_10 , залишився біля супермаркету «Дігма» з метою здійснення спостереження за тим, щоб в разі появи сторонніх осіб попередити про це останнього. У свою чергу ОСОБА_10 , діючи узгоджено з ОСОБА_8 , умисно, з корисливих мотивів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, наблизившись до ОСОБА_15 , здійснюючи психічне насильство, став погрожувати їй застосуванням травматичного пістолету та вимагати належні потерпілій матеріальні цінності. .
В результаті застосування в якості знаряддя злочину наявного у ОСОБА_10 травматичного пістолета «ПМ», потерпіла, побоюючись за своє життя, була змушена добровільно віддати йому ювелірні прикраси. Так, потерпіла ОСОБА_15 , віддала йому обручку із золота 585 проби, вагою 1,57 грамів, вартістю 823 грн. 10 коп., ланцюжок із золота 583 проби, вагою 3,89 грами, вартістю 2032 грн. 40 коп., хрестик із золота 585 проби, вагою 2,13 грам, вартістю 1116 грн. 69 коп., сережки із золота 585 проби, вагою 1,07 грам, вартістю 560 грн. 96 коп., персня із золота 585 проби, вагою 0,93 грама, вартістю 487 грн. 57 коп.
Таким чином ОСОБА_10 виконав всі узгоджені дії з ОСОБА_8 , спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_15 .
Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , та звернувши на свою користь майно потерпілої, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись в подальшому ними на власний розсуд.
В результаті розбійного нападу ОСОБА_8 та ОСОБА_10 завдали потерпілій ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 5020 грн. 72 коп., що підтверджено висновком експерта № 877 від 03.03.2016.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та правильності кваліфікації їх дій, ставить питання про зміну вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Указав, що статтею 98 КК України встановлено вичерпний перелік застосування до неповнолітніх визнаних винними у вчиненні злочину, додаткових видів покарань штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. Однак, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_10 ч.2 ст.187 КК України додаткове покарання - конфіскацію майна, яке відповідно до вимог ст.98 КК України не застосовується до неповнолітніх осіб. Просить виключити із резолютивної частини вироку Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.11.2020 року вказівку суду про призначення додаткового покарання щодо конфіскації майна неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації дій ОСОБА_9 , просить пом`якшити йому покарання шляхом застосування положень ст.69 КК України та призначити останньому покарання не пов`язане із позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням. Указав, що ОСОБА_9 визнав свою вину у повному обсязі; щиро розкаявся; активно сприяв розкриттю злочину; під час судового слідства наполягав на розгляді провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України; має негативне ставлення до свого вчинку, про що свідчить бажання вибачитись перед потерпілими та відшкодувати їм моральну та матеріальну шкоду; згідно досудової доповіді органу пробації характеризується на теперішній час з позитивної сторони; має на утриманні неповнолітню дитину; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Відзначив, що злочинними діями ОСОБА_9 шкода здоров`ю та життю потерпілої не завдана. На думку захисника, наявність вищевикладених обставин істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_9 злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення скарги захисника; захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити його скаргу; обвинуваченого ОСОБА_8 який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про можливість призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання на підставі ст.ст.69 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробування згідно положень ст.75 КК України, є безпідставними.

За положеннями ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ч.1 ст.69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Виходячи з положень ч.2 ст.69 КК України, суд, на підставах передбачених у ч.1 цієї статті, може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_9 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, неофіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, згідно досудової доповіді центру пробації, його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Суд також взяв до уваги пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, тобто майже всі обставини та дані про особу обвинуваченого, на які є посилання захисника в апеляційній скарзі, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про можливість на підставі ст.69 КК України призначити ОСОБА_9 основне покарання за ч.2 ст.187 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції цієї статті, вид та розмір якого колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів, з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, без застосування положень ст.75 КК України.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що злочинними діями ОСОБА_9 шкода здоров`ю та життю потерпілої не завдана, то це само по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для застосування положень ст.75 КК України.

Доводи захисника про бажання обвинуваченого ОСОБА_9 відшкодувати моральну та матеріальну шкоду потерпілим, колегія суддів не бере до уваги, оскільки після звільнення з-під варти 12.10.2017 року та маючи неофіційне працевлаштування, останній ніяких дій для відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди не вчиняв.

Що стосується посилання захисника на наявність у ОСОБА_9 малолітньої дитини, то колегія суддів їх також не бере до уваги, оскільки матеріали провадження таких даних не містять.

Не надано стороною захисту таких даних і суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстави для призначення більш м`якого покарання чи звільнення ОСОБА_9 від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, - відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_10 , то вони є обґрунтованими.

Згідно положень ч.2 ст.98 КК України, до неповнолітніх можуть бути застосовані додаткові покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2013 року, суди повинні враховувати, що конфіскація майна, як додаткове покарання, відповідно до ст.98 КК України, не може бути призначена особі, що вчинила злочин у віці до 18 років, навіть у тому разі, коли на час розгляду справи судом вона досягла повноліття.

Як слідує із матеріалів провадження ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці.

Однак, суд ці обставини залишив поза увагою і у порушення вимог ч.2 ст.98 КК України призначив неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_10 додаткове покарання у виді конфіскації майна, що згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду.

З огляду на наведене вирок суду в частині призначення ОСОБА_10 покарання підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.409, п.4 ч.1 ст.408 КПК України.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зарахування строку його попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання, згідно положень ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то воно підлягає задоволенню.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Згідно положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Відповідно до п.п. «а», «б», «в», «г», «ґ» ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, у строк попереднього ув`язнення включається строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатрічної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Як слідує із матеріалів провадження, суд першої інстанції зарахував ОСОБА_8 у строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою з 06 лютого 2016 року по 12 жовтня 2017 року та до набрання вироком законної сили обрав відносно останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою, тобто з 16 листопада 2020 року.

На даний час ОСОБА_8 продовжує перебувати у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», а тому обвинуваченому підлягає зарахуванню і строк тримання його під вартою з моменту постановлення вироку судом першої інстанції до набрання вироком законної сили.

Згідно ч.2 ст.532 КПК України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, виходячи з положень ч.5. ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, ОСОБА_8 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, вираховуючи його з моменту взяття ОСОБА_8 під варту до моменту постановлення ухвали апеляційним судом, тобто з 16 листопада 2020 року по 08 липня 2021 року включно.

Щодо клопотання ОСОБА_8 про зарахування йому у строк відбування покарання строк його перебування під домашнім арештом, то воно задоволенню не підлягає, оскільки запобіжний захід у виді домашнього арешту не є попереднім ув`язненням.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 листопада 2020 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку рішення суду про призначення ОСОБА_10 за ч.2 ст.187 КК України та на підставі ч.4 ст.70 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Вважати ОСОБА_10 засудженим вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 листопада 2020 року за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 6 років позбавлення волі та на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю цього злочину і злочину, за який його засуджено вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.07.2018 року, до остаточного покарання 6 років 6 місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

На підставі ч.5. ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання, призначеного йому вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 листопада 2020 року, строк попереднього ув`язнення з 16 листопада 2020 року по 08 липня 2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими, в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: