Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 22.12.2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання.

Суд мотивував своє рішення тим, що чинне законодавство України не передбачає можливості заміни засудженим до довічного позбавлення волі покарання на більш м`яке, оскільки не прописані відповідні умови, а заміна покарання в виді довічного позбавлення волі на більш м`яке, не передбачена законодавством та виходить за межі повноважень суду.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнити його від подальшого відбування покарання в виді довічного позбавлення волі. Вважає ухвалу незаконною, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Вказує, що призначена засудженому міра покарання у вигляді довічного позбавлення волі не відповідає ст.3 Конвенції. Крім того посилається на те, що прогрес, який ОСОБА_8 зробив у напрямку виправлення свідчить про необґрунтованість подальшого відбування ним покарання у виді позбавлення волі. Зазначає, що у рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)», зазначено, що довічне позбавлення волі що не має перспективи умовно - дострокового звільнення, а тому суперечить ст. 3 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та засудженого в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2003 року за ч.3 ст.186, ч.4 ст.187, п.п.1, 6 ч.2 ст.115, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 30 жовтня 2003 року зазначений вирок щодо ОСОБА_8 в частині засудження за ч.4 ст. 187, п.п.1, 6 ч.2 ст.115 КК України залишено без зміни, цей же вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст. 186 КК України скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд.

Вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2004 року ОСОБА_8 засуджений за ст.ст.187 ч.3, 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 09 грудня 2004 року вирок суду від 19 серпня 2004 року залишено без зміни.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 02 квітня 2018 року зараховано засудженому ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 січня 2003 року по 09 грудня 2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироками апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2003 року та від 19 серпня 2004 року.

Засуджений відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

З наведеного слідує, що за вчинені ОСОБА_8 злочини, передбачені ч.4 ст.187, п.п.1, 6 ч.2 ст.115, ст.70 КК України останнього було засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Отже, призначене ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам діючого КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України суд зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК України, згідно якої, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Норми кримінального процесуального закону України зобов`язують суддю діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК України.

Проаналізувавши наведені норми права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що можливість звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, чинним законодавством України не передбачена.

Наведеним спростовуються доводи апелянта щодо незаконності ухвали суду.

Посилання захисника на те, що призначена ОСОБА_8 міра покарання у вигляді довічного позбавлення волі не відповідає ст.3 Конвенції є безпідставним.

Аналіз практики ЄСПЛ, в тому числі того рішення, на яке посилається засуджений, свідчить про наступне:

- в пункті 97 рішення «Кафкаріс проти Кіпру» ЄСПЛ зазначив, що призначення покарання у виді довічного позбавлення волі дорослому злочинцю само по собі не заборонено і не протирічить ст. 3 та будь-якій іншій статті ЄКПЛ з посиланням на численні рішення у справах ЄСПЛ.

Згідно п. 98 зазначеного рішення, аналіз судової практики ЄСПЛ щодо можливості скорочення довічного позбавлення волі свідчить про те, що якщо національне законодавство передбачає можливість перегляду довічного позбавлення волі з метою його пом`якшення, скорочення, припинення чи умовно-дострокового звільнення засудженого, цього достатньо, щоб задовольнити вимогам ст. 3 ЄКПЛ.

Крім того, згідно п. 104 вказаного рішення, ЄСПЛ суд наголосив, що питання, які стосуються політики дострокового звільнення, у тому числі порядку його застосування, знаходяться в компетенції держав-членів в сфері кримінального правосуддя та пенітенціарної політики;

- в справі «Вінтер проти Сполученого Королівства», ЄСПЛ зазначив, що в контексті довічного позбавлення волі ст. 3 ЄКПЛ повинна тлумачитись як така, що потребує зменшення покарання, у сенсі перегляду, яке дозволяє національній владі вирішити питання про те, чи є суттєві зміни у засудженого, та що у ході покарання було зроблено такий прогрес у виправленні, що тривале тримання у ізоляції не може виправдано пеналогічними підставами (п.119). В п. 120 вказаного рішення ЄСПЛ підкреслює, що, приймаючи до уваги розсуд, який повинен бути наданий Державами, що домовляються у питаннях кримінального правосуддя та ухвалення вироку (п.п. 104, 105 цього рішення), вказівки влади, яка повинна робити такий перегляд, не є необхідними. З цієї ж причини ЄСПЛ не зобов`язаний вирішувати коли цей перегляд повинен проводитись. Суд також відмічає, що порівняння міжнародно-правових матеріалів, що є в нього, демонструє явну підтримку механізму, що гарантує перегляд, не пізніше чим через 25 років відбуття довічного покарання з наступними періодичними переглядами після цього (див. п.п. 117, 118 цього рішення);

- у п. 193 рішення «Пєтухов проти України (№2)» Суд наголосив, що держави, які домовляються, користуються високим ступенем розсуду при прийнятті рішень про доцільну тривалість тюремного ув`язнення за окремі злочини, сам факт того, що довічне позбавлення волі може відбуватися у повному обсязі, не означає, що воно протирічить ст. 3 ЄКПЛ, відповідно перегляд довічного ув`язнення не обов`язково призведе до звільнення відповідного засудженого; п.194 цього рішення вказує на системну проблему, яка закликає до здійснення мір загального характеру. Характер визнаних порушень щодо неможливості скоротити довічний вирок у відповідності зі ст. 3 ЄКПЛ передбачає, що для належного виконання даного рішення Держави відповідача може потребувати створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду зобов`язаний гарантувати розгляд у кожній конкретній справі того, чи виправдано тривале ув`язнення на законних пеналогічних підставах та зобов`язано дозволити довічно засудженим передбачати з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення та при яких обставинах у відповідності зі стандартами, що розроблені у прецендентному праві ЄСПЛ.

Колегія суддів вважає, що встановлені Європейським судом з прав людини порушення, на які посилається в клопотанні засуджений та апеляційній скарзі захисник перш за все, стосуються обов`язку держави виконати рішення ЄСПЛ, а не обов`язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням. Враховуючи баланс інтересів щодо довічно ув`язнених, слід також приймати до уваги, що це зазвичай особи, які скоїли особливо тяжкі насильницькі злочини, є жертви, які від них постраждали, є незворотні наслідки у вигляді смерті певних осіб, тому держава має створити певний правовий механізм, який дасть розуміння довічно ув`язненим, що за сукупності певних умов їх питання буде переглянуто.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду вироків відносно осіб, засуджених до покрання у виді довічного позбавлення волі, але на теперішній час в Україні існує інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років, що в повній мірі відповідає вимогам міжнародного та національного права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції за результатами розгляду клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2020 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: