Справа № 751/8937/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/532/21
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України на 60 діб, до 10 серпня 2021 року.

Місцевий суд вказав, що передбачені ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою дане кримінальне провадження не завершено, очікується завершення виконання комісійної судово-медичної експертизи, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Задовольнити клопотання захисту та скасувати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У разі встановлення судом необхідності застосування запобіжного заходу до ОСОБА_7 застосувати цілодобовий домашній арешт і визначити розмір застави. Посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права, Конституції України та невідповідність практиці Європейського Суду з прав людини під час її ухвалення. Аргументує тим, що з мотивувальної частини ухвали убачається факт того, що суд вже визначився у питанні щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , вказавши на те, що судово-медична експертиза призначена виключно з метою перевірки версії сторони захисту. Продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 вважає нічим іншим, як очікуванням обвинувального вироку, що є прямим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини. Вказуючи на те, що раніше зазначені обставини не змінилися, суд не аргументував, на підставі яких даних дійшов висновку про можливість вчинення його підзахисним нового кримінального правопорушення, хоча до взяття під варту ОСОБА_7 не притягувався до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується. Можливість впливати на свідків, за наявності такого бажання, могла бути реалізована обвинуваченим і під час його перебування під вартою, але його підзахисний не має необхідності та бажання впливати на свідків, суд та інших учасників кримінального провадження. Вказуючи на те, що обвинувачений не має сталих соціальних зв`язків, проживає один, суд залишив роза увагою, що ОСОБА_7 має матір, яка неодноразово зверталась із заявами про надання побачень із сином, постійно присутня в залі судового засідання. Суд, вказавши на послаблення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не вказав за яким критерієм оцінював таке послаблення та чому прийшов до висновку, що таке послаблення не сягнуло того рівня, який би дозволив застосувати більш м`який запобіжний захід. Вказує на те, що під час розгляду клопотання прокурора суд досить формально підійшов до вирішення цього питання, не звернув уваги, що саме клопотання необґрунтоване та немотивоване. На думку захисника, клопотання та сама оскаржувана ухвала не містять належного обґрунтування висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та не наведено доказів, які б підтверджували наявність таких ризиків. З мотивів лише однієї необхідності у проведенні експертизи, особа не може необґрунтовано та досить тривалий час утримуватись під вартою, а суд не може прийти до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Такий висновок має ґрунтуватись з урахуванням ряду інших відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, мають враховуватись особа обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан та стан здоров`я. При цьому, суд жодним чином не мотивував неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого виду запобіжного заходу. На думку апелянта, з урахуванням того, що обвинувачений більше двох років перебуває під вартою, та відповідно до вимог п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського Суду з прав людини, існують всі підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 найсуворішого виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою та у разі необхідності обрання запобіжного заходу, обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів провадження, Чернігівським районним судом слухається кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0005519 від 23.07.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23.07.2018 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_7 - тримання під вартою закінчується 25 липня 2021 року, а розгляд справи відкладений судом на 02 серпня 2021 року.

Відповідно до ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , місцевий суд, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, а також його вік, задовільний стан здоров`я, існування реального ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення і можливості переховуватися від суду, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, повторний допит яких можливий після надходження висновку експертизи, правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Крім того, до сплину строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, дане кримінальне провадження ще не завершено, комісійна судово-медична експертиза не проведена.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд дійсно вказав на послаблення ризиків, які не сягнули того рівня, який би давав можливість для зміни раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який.

Вказуючи на те, що судом не обґрунтовано наявність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, захисник залишив поза увагою ту обставину, що наявність вказаних прокурором ризиків була підтверджена під час обрання ОСОБА_7 міри запобіжного заходу під час досудового слідства.

Крім того, судом вірно зазначено про те, що судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин. Так, ухвалою суду від 16 березня 2020 року у даному кримінальному провадженні, з метою перевірки доводів сторони захисту, було призначено комісійну судово-медичну експертизу щодо смерті ОСОБА_8 , яка на даний час виконується Головним бюро судово-медичних експертиз МОЗ України.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Зокрема, в даному випадку ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, який виразився у позбавленні життя іншої людини, який не має сталих соціальних зв`язків, отже, саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин справи, стосунків між свідками та обвинуваченим, у якого наявні негативні соціальні звички, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Отже, на переконання колегії суддів, підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 є обґрунтованими, тому доводи апелянта про скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4