Справа № 347/532/20
Провадження № 1-кп/347/50/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2021 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів клопотання прокурора Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 , заявлене в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 185 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України.
Під час судового засідання 05.04.2021 року прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, вчинив нові умисні кримінальні правопорушення проти власності.
Так, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, а саме 03.10.2019 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, 72 КК України до покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі, 13.11.2019 року після відбуття строку покарання, звільнений з місця позбавлення волі. 16.03.2020 року Косівським відділом Коломийської місцевої прокуратури відносно ОСОБА_4 до Косівського районного суду Івано-Франківської області направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000027 від 16.01.2020 року про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України. Однак, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та під час непогашеної судимості, повторно вчинив нові умисні кримінальні правопорушення - злочини проти власності за наступних обставин: 14.09.2020 року близько 01.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , зайшов на територію господарства № 73, де, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом відчинення вхідних дверей, проник в приміщення житлового будинку потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пересвідчившись у тому що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, повторно, таємно вчинив крадіжку належних ОСОБА_6 речей: мобільного телефону марки «ZTH Blade А7 2019», 2/32 Gb, синього кольору, із міжнародними ідентифікаторами мобільного обладнання НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , із вмонтованими сім - картками операторів мобільного зв`язку із абонентськими номерами ПрАТ «ВФ Україна» - НОМЕР_3 та ПрАТ «Київстар» - НОМЕР_4 вартістю 1911 гривень; гаманця темно червоного кольору із грошовими коштами в сумі 700 гривень; рюкзака чорного кольору марки «Newberre В», вартістю 297 гривень; двох MP3 динаміків марки «TGS» червоного ш кольорі із чорними вставками вартістю 266 гривень; мобільного телефону марки «Xiaommi Redmi 7А», 2/16 Gb, синього кольору, вартістю 1862 гривні; мобільного телефону марки «Huawei», 2/32 Gb, чорного кольору, вартістю 3229 гривень; планшету марки Acer, білого кольору, вартістю 889 гривень. Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду за загальну суму 9154 гривні.
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, яке виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло.
Продовжуючи свої злочинні дії, 17.09.2020 року близько 01.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , зайшов на територію господарства №43а, де, переслідуючи корисливий мотив, спрямований па таємне викрадення чужого майна, шляхом відчинення вхідних дверей, проник в приміщення літньої кухні, власником якої є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Пересвідчившись у тому що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, повторно, таємно вчинив крадіжку десяти тарілок, жіночого гаманця сірого кольору із грошовими коштами в сумі 1000 гривень та ланцюжка із навісним замком, які належали потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чином спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1000 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення.
Продовжуючи свої злочинні дії, в період часу з 18.00 години 17.09.2020 року по 16.00 годину 19.09.2020 року ОСОБА_4 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , переслідуючи корисливий мотив, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, через відсутність віконної рами, проник в приміщення новобудови літньої кухні, власником якої є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Пересвідчившись у тому що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, повторно, таємно вчинив крадіжку електро-болгарки марки ИЖ-Маш вартістю 631 гривня, електро-дрилі марки Рос-Маш вартістю 508 гривень, електро-лобзика марки Рос-Маш вартістю 743 гривні.
Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чином спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1882 гривні.
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, яке виразилось у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.
В сукупності своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній із проникненням в житло та у інше приміщення ОСОБА_4 , вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відносяться до категорії нетяжкого (ч.2 ст.185 КК України) та тяжкого (ч.3 ст.185 КК України) злочину, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років та до шести років відповідно.
Підстави для тримання під вартою, передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі за текстом Конвенція), а саме, ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини (надалі за текстом ЄСПЛ).
Основна мета ст.5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необґрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого Королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).
Положення пункту 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (справа Нештяк проти Словаччини).
Згідно статті 5 §1(c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.
Суть терміну «обґрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обґрунтованою залежить від обставин справи.
З огляду на вищевказане, враховуючи обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілих, свідків, та вчинити інше кримінальне правопорушення (обвинувачений раніше вчиняв злочини проти власності), що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи також його попередню неналежну процесуальну поведінку в межах даного кримінального провадження, а також те, що він продовжив вчинення злочинів проти власності після початку судового кримінального провадження за попередньо вчиненими аналогічними злочинами.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували щодо продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід домашній арешт, який буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки, посилаючись на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого (хронічні захворювання шлунково-кишкового тракту та центральної нервової системи) та неналежні умови лікування в установі виконання покарань.
Прокурор підтримав клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки на даний час ризики, які враховувались під час обрання йому даного запобіжного заходу не перестали існувати та не зменшились, а тому повністю виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, зважаючи на демонстративне небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Судом встановлено, що в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, до Косівського районного суду спрямовано обвинувальні акти, по матеріалах яких судом здійснюється судове провадження.
За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Згідно із ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити чи сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого чи свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України, суд враховує також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 та ч.3 ст. 185 КК України, а санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу суд не вбачає.
Посилання сторони захисту на наявність хронічних захворювань у обвинуваченого та неможливість отримання належної медичної допомоги в умовах перебування під вартою суд оцінює критично, зважаючи на те, що дані захворювання, зі слів ОСОБА_4 , мають місце ще 13-річного віку; ОСОБА_4 отримує медичну допомогу в установі виконання покарань, а забезпечення його лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації здійснюється відповідно до вимог законодавства України. Надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами). Документів, що виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_4 суду не надано.
У кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.12.2020 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів (до 20.02.2021 року включно).
Ухвалою суду від 15.02.2021 року продовжено обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів (до 15.04.2021 року).
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування в даному кримінальному провадженні (а.с.74-78): 29.10.2020 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с.78).
За змістом ст.199 КПК України: клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, яке крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Таке клопотання повинно бути розглянуте згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Враховуючи, що строк дії попередньої ухвали до 15.04.2021 року включно клопотання подано в межах передбаченого процесуальним законом строку.
За правилами, ч.3 ст.331 КПК України: незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Під час розгляду питання щодо продовження відносно ОСОБА_4 міри запобіжного заходу суд,крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих матеріалів, враховує обгрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у інкримінованих злочинах, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого (не одружений, не працевлаштований, раніше судимий), відсутність джерела доходу, ризик продовження протиправної поведінки, неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до п. «С» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод (Рим, 1950), КПК України для обрання або для зміни запобіжного заходу - тримання під вартою необхідна наявність підстав вважати, що ця особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, буде намагатися, або ухилятися від слідства, суду та від виконання процесуальних рішень або перешкоджати встановленню істини в справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому враховується тяжкість вчинених злочинів, вік підозрюваного, його стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інше.
Прокурором доведено наявність причетності ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному із проникненням в житло або у інше приміщення.
Вислухавши думки осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали обвинувальних актів, зважаючи на те, що до спливу строку дії попередньої ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 завершити судовий розгляд кримінального провадження з об`єктивних причин не представляється можливим, а ризики, які враховувалися судом при обранні вказаного запобіжного заходу, на даний час не зникли і не зменшились, а запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу не можливо - суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.
Керуючись ст.ст. 132, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 309, 331, 395 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ :
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів у Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 Управління державної пенітенціарної служби України.
Строк тримання під вартою рахувати з 05.04.2021 року до 03.06.2021 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуальних прокурорів Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області.
Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 7-и днів з дня її оголошення через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1