Справа №585/864/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/492/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2020 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Ромни, Сумська область,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньо - спеціальною освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, раніше не судимого в силу ст.89 КК України

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в якій вона просила вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_7 змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити із мотивувальної та резолютивної частини посилання суду на застосування ст. 69 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним за ч. 1 ст. 369 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вважала вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Наголошував, що на час ухвалення вироку санкція ч. 1 ст. 369 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі від 2 до 4 років, або позбавлення волі на той самий строк, проте вказана норма набрала чинності з 1 липня 2020 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень № 2617-VIII від 22.11.2018 року», а на час вчинення кримінального правопорушення 16.03.2020 року діяла санкція ч. 1 ст. 369 КК України, яка передбачала покарання у виді штрафу від 500 до 700 неоподатковуваних доходів громадян або обмеження волі на строк від 2 до 4 років обмеження волі, або позбавлення волі на той самий строк.

Прокурор у кримінальному провадженні вказувала, що судом безпідставно було застосовано вимоги ст. 69 КК України відносно ОСОБА_7 , оскільки на час вчинення злочину санкції ч. 1 ст. 369 КК України передбачала більш м`яке покарання ніж на момент ухвалення вироку, а за загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність (ст. 58 Конституції України), то враховуючи вимоги ч. 2 ст. 5 КК України, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі, а тому і зміни внесені до санкції ч. 1 ст. 369 КК України не мають зворотної сили.

У запереченні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 не погодився із доводами апеляційної скарги прокурора та зазначив, що при ухваленні вироку судом першої інстанції було належним чином враховано тяжкість злочину, його суспільну небезпеку, наслідки що настали, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин вчинення злочину та стверджував, що вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області ухвалений із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а істотні порушення права, які були б безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку під час апеляційного перегляду відсутні.

Інші учасники кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції з обвинувального акта, 16.03.2020 року близько 23 год. ОСОБА_7 по вул. Горького м. Ромни в районі автовокзалу в нетверезому стані керував автомобілем марки ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_1 та був зупинений працівниками поліції. Оскільки ОСОБА_7 мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, про що свідчила хитка хода та нерозбірлива мова йому було запропоновано пройти огляд для виявлення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, на що ОСОБА_7 відмовився.

Після чого, поліцейським СРПП ОСОБА_10 було складено на ОСОБА_7 протокол про адміністративне правопорушення (серії ОБ № 147898) за ст. 130 ч.1 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), який був підписаний понятими та особистим підписом ОСОБА_7 .

В подальшому, 17.03.2020 року у ОСОБА_11 виник умисел запропонувати та надати начальнику сектору реагування патрульної поліції № 2 майору поліції ОСОБА_12 , який є службовою особою, яка наділена повноваженнями здійснення функцій представників влади, неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 5000 (п`ять тисяч гривень) за вирішення питання про не притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.

Переслідуючи свій злочинний умисел, спрямований на надання неправомірної вигоди службовій особі начальнику сектору реагування патрульної поліції № 2 Роменського ВП ОСОБА_12 під час виконання ним своїх службових обов`язків, ОСОБА_7 17.03.2020 року близько 09 год. 00 хв. прибув до Роменського ВП за адресою: вул. Коржівська, 107 м. Ромни, де зайшов до кабінету № 30 Роменського ВП, в якому знаходився ОСОБА_12 та здійснив пропозицію начальнику сектору реагування патрульної поліції № 2 надати неправомірну вигоду в сумі 5000 грн., при цьому надавши одразу неправомірну вигоду в сумі 2000 грн., а решту, в сумі 3000 грн. пропонував передати, коли питання буде вирішено, на що ОСОБА_12 викликав слідчо-оперативну групу.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 які проти вимог апеляційної скарги прокурора заперечили, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, просила вирок суду першої інстанції змінити та виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ст. 69 КК України, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги прокурора, фактичні обставини кримінальних правопорушень учасниками кримінального провадження не оспорюються, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині перевірці апеляційним судом не підлягають.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичними обставинами кримінальних правопорушень, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 369 КК України, як пропозиція чи обіцянка службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надавання такої вигоди за вчинення чи не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах тертої особи будь-якої дії з використанням наданої влади чи службового становища.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування ст.69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, то колегія суддів встановила наступне.

Так, на час ухвалення вироку відносно ОСОБА_13 , відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень № 2617-VIII від 22.11.2018 року», починаючи з 1 липня 2020 року санкція ч. 1 ст. 369 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

Разом з тим, на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 , а саме станом на 16 березня 2020 року діяла санкція ч. 1 ст. 369 КК України ( в редакції ЗУ зі змінами внесеними згідно із Законом № 770-V111 від 10.11.2015 року), яка передбачала покарання у виді штрафу від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк, тобто на час вчинення кримінального правопорушення максимальна межа санкції ч. 1 ст. 369 КК України передбачала покарання менш суворе від нижньої межі такого ж покарання за це кримінальне правопорушенням, санкція якого стала чинною на час постановлення вироку.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, внесені зміни до санкції ч. 1 ст. 369 КК України, що почали діяти на підставі Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 року, якими в даному випадку погіршується положення обвинуваченого ОСОБА_7 , не можуть бути застосовані, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні та вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок безпідставно призначив покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, в даному випадку, з метою усунення порушень, які були допущені судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ст. 69 КК України.

При цьому, колегія суддів не вбачає погіршення становища, оскільки покарання обвинуваченому залишається у тому виді та розмірі який був визначений судом першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, зокрема якщо така зміна не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок суду, зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 грудня 2020 року, відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання, змінити у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на застосування ст. 69 КК України.

ОСОБА_7 вважати засудженим за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України ( в редакції ЗУ зі змінами внесеними згідно із Законом № 770-V111 від 10.11.2015 року), до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення..

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4