Справа № 463/2484/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1462/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст. 122 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_12 ,

представників потерпілої ОСОБА_13 адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15

встановила:

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 протягом іспитового строку не виїжджати на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.

Судом першої інстанції було встановлено під час розгляду даної кримінальної справи та у вироку зазначено, що ОСОБА_7 10 серпня 2009 року біля 09:00 год. під час побутового конфлікту на подвір`ї по АДРЕСА_1 , з метою залякування та примусу до певних дій, намагаючись перешкодити ОСОБА_13 проводити фотозйомку конфлікту, що виник між сім`ями ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , завдав потерпілій удар кулаком по обличчю, спричинивши останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 серпня 2010 року даний вирок суду залишено без змін.

Прокурор Личаківського району м. Львова (Львівської місцевої прокуратури № 1) та засуджений ОСОБА_7 звернулися до Личаківського районного суду м. Львова про перегляд вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року відносно ОСОБА_12 за нововиявленими обставинами

Приводом для звернення до Личаківського районного суду м. Львова із даною заявою стали обставини і факти, що впливають на судове рішення, зокрема: висновок судово-медичної експертизи № 482/2009 від 22 вересня 2009 року; надані потерпілою ОСОБА_13 неправдиві покази щодо наявності коронок власних зубів, які у потерпілої були відсутні через гниття; надані неправдиві покази експерта ОСОБА_18 ; висновок експерта № 125 від 09 серпня 2011 року; висновок судово-медичної експертизи № 469/12 від 19 серпня 2012 року - котрі не були відомі суду на час судового розгляду при постановлені вироку і які самі по собі та разом із раніше виявленими обставинами, на думку прокурора, доводять незаконність вироку у зв`язку з істотним порушенням та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Засуджений ОСОБА_7 свою заяву про перегляд вироку суду Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року за нововиявленими обставинами мотивував тим, що в січні 2011 року йому стали відомі нові обставини лікування зубів ОСОБА_13 і їх справжній стан, який не був відомий суду і йому на час розгляду кримінальної справи. Наявність нововиявлених обставин, на думку заявника, підтверджується наступними доказами: експертизою № 125 від 13 грудня 2011 року, проведеною Бюро судово-медичної експертизи ГУОЗ ЛОДА МОЗ України, записами з медичної карти 3-110; висновком експерта № 469/12 від 08 травня 2013 року, проведеним у ГБ СМЕ МОЗ України; випискою з медичної карти № 54486 ЛОДСП від 02 жовтня 2009 р. Таким чином, ті обставини, що були встановлені 10 серпня 2009 року ОСОБА_13 згідно діагнозу лікарів ТП ЛШМД та висновку експерта № 482/2009 від 22 вересня 2009 року, на думку заявника, є помилковими, а викладені обставини щодо хвороби та лікування зубів ОСОБА_13 існували на час розгляду справи, не були відомі суду і врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято. У зв`язку з наведеним заявник вважає, що мало місце штучне підроблення доказів, яке означає їхню завідому неправильність та розраховану на введення суду в оману. Просить вказаний вирок суду скасувати та ухвалити виправдувальний вирок.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року заяви прокурора Личаківського району м. Львова (Львівської місцевої прокуратури № 1) та засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року відносно ОСОБА_7 за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що не вбачає юридичних фактів, які б знаходилися в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальному провадженні і спростовували б їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності, а доводи, наведені у заявах прокурора та засудженого про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не можуть бути визнані нововиявленими обставинами, тобто обставинами, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. Такі фактично стосуються лише незгоди з доказами, покладеними в основу вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 27.08.2010 року у справі № 1-198/10 щодо ОСОБА_7 .

Не погодившись з таким рішенням суду, прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 та захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі вважає, що така є незаконною та необгрунтованою, такою, що винесена без повного та всебічного з`ясування обставин кримінального провадження, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що судом помилково зроблено висновок про те, що при розгляді кримінальної справи суду були відомі факти про які вказано в заяві. Вказує, що суд в своєму рішенні покликається на докази, які не досліджувалися в ході даного судового розгляду, та, крім того, суд не дав оцінку доказам, які були досліджені під час судового розгляду, а у даному кримінальному провадженні наявні суперечливі докази, які мають істотне значення для висновків суду. Також у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, які були досліджені судом.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Дану ухвалу оскаржила захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , яка вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, є незаконною, необгрунтованою та невмотивованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що під час перегляду вироку за нововиявленими обставинами судом не досліджувалися матеріали, згадані в заяві, однак, в судовому засіданні було здобуто достатньо доказів, які вказують на відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, а також неправдивість показів потерпілої та штучне створення доказів стороною потерпілих щодо обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 122 КК України, що є підставою для закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції.

Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 122 КК України закрити на підставі ч. 2 п. 1 ст. 284 КПК України.

На апеляційні скарги прокурора та захисника засудженого подала заперечення представник потерпілої ОСОБА_13 - адвокат ОСОБА_14 , яка просить дані апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. (а.с.173 т.5). Вважає доводи та твердження апелянтів надуманими, необґрунтованими, безпідставними, такими що не ґрунтуються на вимогах закону та фактично стосуються незгоди з доказами, покладеними в основу вироку суду першої інстанції від 29.06.2010 та з ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.08.2010. Наполягає, що проходження курсу лікування зубів потерпілою ОСОБА_13 до події правопорушення жодним чином не спростовує правильність встановленого їй лікарями діагнозу, що прирівнюється до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів про задоволення апеляційної скарги прокурора та часткового задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_7 , його представника ОСОБА_12 та захисника адвоката ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги адвоката та часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, представників потерпілої ОСОБА_13 адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які заперечили подані апеляційні скарги, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Главою 34 КПК України визначено порядок здійснення провадження за нововиявленими або виключними обставинами, встановлюючи при цьому підстави для здійснення такого провадження, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами встановлені ст. 462 КПК України і у такій, згідно з пунктом 4 частини 2 цієї статті обов`язково повинно бути зазначено обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

Отже, із вищенаведених норм процесуального закону слідує, що нововиявленими можуть вважатися лише ті обставини, які встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, а також юридичні факти, пов`язані з елементами предмету доказування у кримінальному провадженні і спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, які містяться у вироку.

Роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, їх оцінки з точки зору істотності для даної конкретної справи, дослідження таких та прийняття відповідного рішення. Однак суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених або виключних обставин, в тому числі шляхом переоцінки вже досліджених доказів, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор та захисник засудженого звернулися до суду першої інстанції з апеляційними скаргами із заявами про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 122 КК України через незаконність вироку у зв`язку з істотним порушенням та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відмовляючи у задоволенні заяв прокурора та засудженого, суд першої інстанції послався на те, що не можуть бути визнані нововиявленими обставинами висновок судово-медичної експертизи №482/2009 від 22.09.2009 року та виписка №54486 з медичної карти ЛОДСП від 02.10.2009 року (вих. №784 від 26.11.2009 р.), оскільки такі були відомі судам першої й апеляційної інстанцій. Зазначений висновок належить до числа доказів, і в сукупності з іншими доводами, аргументами, сприяв висновкам суду, покладеним в основу вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 року й ухвали Апеляційного суду Львівської області від 27.08.2010 року.

На підставі сукупності фактичних даних судом першої інстанції встановлено, що не можуть бути визнані нововиявленими обставинами покликання прокурора та сторони захисту на проведення стоматологічного лікування зубів потерпілої до події правопорушення, на відсутність штучних металокерамічних коронок у потерпілої на момент травми, адже вказані обставини були відомі судам першої та апеляційної інстанцій на час судового розгляду та при ухваленні судових рішень, а також як самі по собі, так і разом з іншими встановленими обставинами не доводять неправильності та не спростовують законності, обґрунтованості, вмотивованості та справедливості вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 27.08.2010 року, які прокурор та засуджений просять переглянути. Зокрема, у «Доповненні до апеляційної скарги» на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 року, яке підписане засудженим ОСОБА_7 14.08.2010 року, він стверджував про те, що дільничий пояснив їм, що потерпіла показувала йому загострені кінці зубів на верхній щелепі, які готують під коронки чи місток.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини зазначав у своїх рішеннях, що скасування остаточних судових рішень є порушенням принципів неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, а отже положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної судом справи закріплює, що жодна із сторін не може вимагати перегляду остаточного і того, що набрало законної сили, рішення тільки з метою проведення повторного слухання та отримання нового рішення. Повноваження щодо перегляду справи повторно здійснюється з метою виправлення судових помилок, неправильного відправлення правосуддя, а не перегляду по суті, що вбачається з рішень Європейського суду з прав людини в справах: «Бурлеску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Христов проти України».

З метою усунення будь-яких сумнівів та покликань апелянтів на недослідження судом першої інстанції доказів, які долучені до матеріалів справи, в суді апеляційної інстанції безпосередньо досліджено ряд документів на які покликаються апелянти, зокрема:

- доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_7 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 року (т.1 а.с.202);

- медичні картки стоматологічного хворого № 1243 від 11 серпня 2009 року та № 54486 від 02 жовтня 2009 року, відкриті в ЛОДСП на ім`я ОСОБА_13 ;

- протоколи допиту спеціаліста ОСОБА_19 від 22 серпня 2013 року та експерта ОСОБА_18 від 26 серпня 2013 року (т.1 а.с. 352; 357);

- журнал № 48 реєстрації хворих в МТП КМК ЛШМД (запис № 9422) (т.1 а.с. 344).

Крім того, досліджено медичну картку № 3-110 ОСОБА_13 приватної стоматологічної клініки ПП ОСОБА_20 (т.1 а.с. 355-370), з якої вбачається, що в ній містяться два протилежних записи про відвідування Зубашевської приватної стоматологічної клініки та неможливість прибути на прийом 11.08.2009 р., однак, на думку колегії суддів, запис про прибуття на лікування не може братися до уваги, оскільки ОСОБА_13 10.08.2009 року о 17 год.10 хв. звернулася за медичною допомогою в МТП КМК ЛШМД під час якого щелепно-лицевим хірургом ОСОБА_19 були виявлені ушкодження рану на слизовій оболонці внутрішньої поверхні верхньої губи, забій м`яких тканин лівої виличної ділянки та встановлений діагноз: «Травматичний злам коронок 1,2,3,4,5 та 10203 зубів. Забій м`яких тканин величної ділянки». В подальшому 11.08.2009 року ОСОБА_13 була оглянута судово-медичним експертом ОСОБА_18 .

Досліджені судом першої інстанції висновки судово-медичної експертної комісії ДУ «ГБ СМЕ МОЗ України» (висновок експерта №469/12) спростовують висновки експертної комісії Бюро СМЕ ГУОЗ ЛОДА (висновок експерта №125) про відсутність на момент вчинення злочину коронок власних 1,2,3,4,5-го зубів верхньої щелепи справа та 1,2,3-го зубів верхньої щелепи зліва у ОСОБА_13 через їх розрушення карієсним процесом, оскільки в дослідній частині протокольної частини та підсумках висновку експерта №469/12 вказано на наявність у потерпілої ОСОБА_13 коронок природних зубів (кукс) після зняття штучних металокерамічних коронок з метою планового лікування.

При цьому, із висновку експерта №469/12 слідує, що експертній комісії ДУ «ГБ СМЕ МОЗ України» згідно представлених документів не вдалося встановити ступінь збереження правильної анатомічної форми та руйнування коронок природних зубів (кукс) після зняття металокерамічних коронок, стану в процесі проведеного лікування та на 10.08.09 р. Відтак, вбачається, що комісія ДУ «ГБ СМЕ МОЗ України», з огляду на недостатність необхідного обсягу медичної документації та без обстеження потерпілої, керуючись п. 4.13 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», утрималась від встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень стосовно травми зубів.

Із наявних у матеріалах провадження медичних документів (зокрема, медичних карт стоматологічного хворого №1243 2009 р. та №54486 02.10.2009 р. ЛОДСП, а також протоколу допиту спеціаліста ОСОБА_19 від 22.08.2013 року та протоколу допиту експерта ОСОБА_18 від 26.08.2013 року, які обстежували потерпілу особисто) випливає, що лікування із приводу карієсу 1,2,3,4,5-го зубів верхньої щелепи справа та 1,2,3-го зубів верхньої щелепи зліва ОСОБА_13 не проводилось, діагноз карієсу цих зубів не був встановлений.

Спеціалістом та експертом підтверджено, що лікування запалення прикореневої частини зуба можливе лише при наявності власних зубів, а також про наявність коронкової частини власних зубів (які є вище рівня десни), оскільки кожний зуб складається з коронки, що виступає над ясенною поверхнею, кореня, який заглиблений в лунку кістки, та шийки - звуженої частини між коронкою та коренем.

Аналіз об`єктивних судово-медичних даних, матеріалів кримінального провадження, медичної документації на ім`я ОСОБА_13 , у тому числі первинної експертної документації, відомостей досліджень спеціалістів, які обстежували потерпілу особисто, фактичних даних у сукупності дає підстави для висновку, що потерпіла оглядалася різними лікарями, в різний період часу, і всі поставили єдиний діагноз: травматичний перелом (злам) коронок (клінічних коронок) восьми власних природних зубів верхньої щелепи.

Зокрема, згідно журналу №48 реєстрації хворих в МТП КМК ЛШМД» (запис під №9422) 10.08.2009 р. щодо особистого обстеження потерпілої ОСОБА_13 щелепно-лицевим хірургом КМКЛ ШМЖ ОСОБА_19 , протоколу допиту свідка ОСОБА_19 від 22.08.2013 року, медичної карти стоматологічного хворого №1243 2009 р. ЛОДСП щодо звернення ОСОБА_13 11.08.2009 р. (на другу добу після подій 10.08.2009 року), акту судово-медичного дослідження (обстеження) №411/2009 11.08.2009 року (на другу добу після подій 10.08.2009 року) ОСОБА_13 судово-медичним експертом ОСОБА_18 , протоколу допиту експерта ОСОБА_18 від 26.08.2013 року, висновку експерта №482/2009 від 22.09.2009 року, медичної карти стоматологічного хворого №54486 02.10.2009 р. ЛОДСП щодо обстеження ОСОБА_13 стоматологом-ортопедом, - слідує встановлення потерпілій єдиного діагнозу: травматичний перелом клінічних коронок природних 1,2,3,4,5-го зубів справа та 1,2,3-го зубів зліва верхньої щелепи (лінії переломів коронок зубів проходили в межах дентину, із розкриттям порожнини зуба, на рівні шийок; переломи зубів - повні; супроводжувалися набряком слизової ясен навколо ушкоджених зубів), утворився від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, міг бути спричинений 10.08.2009 року внаслідок удару тупим твердим предметом з обмеженою поверхнею (кулаком) по обличчю відповідно проекції зубного ряду в ділянку верхньої губи («сильного удару кулаком ... по обличчю - прямого удару в ділянку носа-рота», відповідно до протоколу допиту потерпілої ОСОБА_13 від 03.09.2009 року), та, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, про що зазначено у вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 року. Проходження курсу лікування зубів потерпілою до події правопорушення жодним чином не спростовує правильності встановленого їй лікарями діагнозу, що прирівнюється до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, покладені в основу вироку суду дані обстеження потерпілої спеціалістами та експертний висновок - обґрунтовані та узгоджені з іншими матеріалами справи; підсумки експертизи, складені на підставі фактичних даних, отриманих у процесі проведення експертизи та експертного аналізу обставин справи, об`єктивно відповідають характеру, локалізації, властивостям, механізму виникнення, давності, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених потерпілій ОСОБА_13 .

Відповідно до правових позицій Європейського суду з прав людини жодна зі сторін процесу не повинна мати право вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 р.; рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 р.).

Відтак, суд не вбачає юридичних фактів, які б знаходилися в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні і спростовували б їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності, а доводи, наведені у заявах прокурора та засудженого про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не можуть бути визнані нововиявленими обставинами, тобто обставинами, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути, такі фактично стосуються лише незгоди з доказами, покладеними в основу вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2010 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 27.08.2010 року у справі № 1-198/10.

З вище зазначених документів не вбачаються обставини, які суд може вважати нововиявленими.

Крім того, на думку колегії суддів, не можуть вважати нововиявленими обставинами висновок експерта №125 від 13.12.2011 року та висновок судово-медичної експертизи №469/12 від 08.05.2013 року, на які посилаються прокурор та засуджений в обґрунтування поданих заяв, адже такі об`єктивно не існували на момент вирішення кримінальної справи.

Як роз`яснено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (із змінами, внесеними постановою Пленуму ВСУ№15від 25.05.1998), не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи тощо. Згідно з ч. 10 ст. 101 КПК України, висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з ним повинна бути мотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

Неправильний висновок судового експерта як одна з нововиявлених обставин (п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України) повинен бути встановлений шляхом: 1) ухвалення та набрання законної сили вироком суду першої інстанції, в якому констатовано умисне перекручення суті проведених експертом дослідів, якщо висновки, яких він дійшов, явно суперечать фактам, встановленим ним же при експертному дослідженні, умисне заперечення встановлених фактів, умисну неправильну оцінку цих фактів, умисне приховування відомостей про факти; 2) постановлення та набрання законної сили ухвалою суду про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності, ухвалою суду про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, за неможливості ухвалення обвинувального вироку; 3) винесення постанови дізнавачем, детективом НАБУ, слідчим, прокурором про закриття кримінального провадження, за неможливості ухвалення обвинувального вироку.

З долученої в судовому засіданні Ухвали Львівського апеляційного суду від 22 березня 2021 року вбачається, що в суді апеляційної інстанції предметом розгляду була апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову старшого інспектора сектору дізнання Сихівського відділу поліції ГУНП ОСОБА_21 про закриття кримінального провадження №0000205 від 11 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, зокрема стосовно дій та висновків судово-медичного експерта ОСОБА_18 у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину. Водночас в межах даного кримінального провадження було всебічно перевірено експертний висновок первинної судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_13 судово-медичним експертом ОСОБА_18 та оцінкою такого в сукупності з іншими доказами встановлено обґрунтованість та узгодженість такого з іншими матеріалами справи; підсумки експертизи, складені на підставі фактичних даних, отриманих у процесі проведення експертизи та експертного аналізу обставин справи, об`єктивно відповідають характеру, локалізації, властивостям, механізму виникнення, давності, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (травматичний перелом /злам/ коронок /клінічних коронок/ восьми власних природних зубів верхньої щелепи), спричинених потерпілій ОСОБА_13 . А відтак, викладені у висновку експерта №482/2009 від 22.09.2009 р. дані не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Також в ході дізнання були допитані в якості свідків експерт ОСОБА_22 , лікарі ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_19 , працівник поліції ОСОБА_28 , а також сам заявник ОСОБА_7 .

Таким чином, покликання апелянтів на неправдиві покази потерпілої ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_18 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, вони не притягувалися до кримінальної відповідальності й не були засуджені як особи, винні у дачі завідомо неправдивих показань.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що будь-яких доказів наявності обставин суттєвого та неспростовного характеру, які б можливо було вважати нововиявленими або виключними відповідно до приписів ст. 459 КПК України прокурором та захисником засудженого надано не було.

Відповідно до правових позицій Європейського суду з прав людини жодна зі сторін процесу не повинна мати право вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 р.; рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 р.).

Апеляційні вимоги заявлені прокурором та захисником засудженого в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення поданих прокурором та захисником обвинуваченого апеляційних скарг через відсутність правових підстав для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 459 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року, якою залишено без задоволення заяву прокурора прокуратури Личаківського району м. Львова ОСОБА_29 та засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: