Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/270/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК УкраїниДоповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2020 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніно 2 Олександрійського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, який не працює, не одружений, утриманців не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто з 12 год. 40 хв.11 лютого 2020 року до 12 год.40 хв. 10 квітня 2020 року включно, без визначення розміру застави,
В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Петрівського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000053 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив усне клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2020 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років, може переховуватися від суду, так як не має міцних соціальних зв`язків, а тому суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що задовольняючи клопотання суд на підставі ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язаний був встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які, зокрема, свідчать про: 1) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор; 2) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також його підзахисний є особою похилого віку і має дуже поганий стан здоров`я, йому ампутовано частину нижньої кінцівки.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Петрівського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000053 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 19.01.2018 року близько 10:00 год., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, разом із ОСОБА_8 розпивали спиртні напої в одній з кімнат домоволодіння АДРЕСА_2 . В цей час між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої останній наніс одного удару ОСОБА_7 в область обличчя. Внаслідок чого, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень та у відповідь він наніс ОСОБА_8 один удар правою рукою в область обличчя, від якого останній впав на підлогу кімнати.
В подальшому, ОСОБА_7 піднявся зі свого місця та реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , діючи умисно та цілеспрямовано, підійшов до голови ОСОБА_8 , який перебував у положенні напівлежачи, зокрема, колінами на підлозі, спираючись лівою рукою на підлогу, а правою схопивши ОСОБА_7 за ліву руку, намагаючись звалити його з ніг. В такому положенні, а саме: стоячи біля голови ОСОБА_8 , ОСОБА_7 почав наносити удари своєю лівою ногою та завдав ОСОБА_8 близько 2-3 ударів у ділянку черевної порожнини зліва та вийшов із будинку, залишивши ОСОБА_8 в лежачому положенні на підлозі кімнати.
20.01.2018 року в післяобідній час, точний час слідством не встановлено, знаходячись в положенні лежачи на підлозі у кімнаті власного домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , в результаті отриманих від ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, помер. В цей же день, у вечірній час, в такому ж положенні він був виявлений ОСОБА_7 , який, злякавшись вказаному факту, втік з місця свого постійного проживання, не з`являючись туди протягом двох тижнів. Труп ОСОБА_8 було виявлено 27.01.2018 року о 15 годині 31 хвилині.
Згідно висновку експерта № 46 від 06.03.2018 року, виданого Комунальним закладом «Олександрійське міжрайонне відділення судово-медичної експертизи», смерть ОСОБА_8 настала в результаті шоку, що розвинувся як результат закритої тупої травми грудної клітини та черевної порожнини, яка супроводжувалася множинними переломами ребер, розривом капсули та забоєм селезінки, крововтратою близько 1700мл. З урахуванням враженості трупних явищ, з моменту смерті до дослідження трупу пройшло приблизно 5-8 діб.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити злочин передбачений ч.2 ст.121 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, обвинувачення у якого їм повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо них обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Отже, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , встановив наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, які під впливом погроз, умовлянь чи переконань з боку обвинуваченого можуть змінити свої показання або відмовитись від них, переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В суді апеляційної інстанції сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, колегія суддів не враховує ці доводи. Не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Також, колегія суддів погоджується з думкою слідчого судді стосовно наявності у ОСОБА_7 ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.
Також, необхідно зазначити про особу ОСОБА_7 , який офіційно не працює та не має постійного місця роботи, жодних заробітків, не одружений, утриманців не має, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, негативно характеризується за місцем проживання, як наслідок під страхом кримінального покарання може переховуватися від органів суду, незаконно вплинути на свідків кримінального правопорушення, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Існування ризику незаконного впливу на свідків, пов`язане, у першу чергу, із процедурою отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показах, які він безпосередньо сприймав.
З огляду на викладене, ризик незаконного впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів враховує, що підозрюваний вину не визнав, показання не надавав, а тому може тиснути на свідків з метою зміни ними наданих показань.
Також, колегія суддів наголошує, що у ОСОБА_7 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у тяжкого злочину вчиненого, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе без перешкод залишити своє місце проживання.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо

ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи захисту про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 зміні запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою колегією суддів не можуть бути задоволено, оскільки у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, та наявний високий ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення.
А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час розгляду матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції не зменшилися.

При цьому, під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, застосований до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Апеляційні доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання, як на підставу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, колегією суддів не може бути враховано оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть людини, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років, негативно характеризується та ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України на момент розгляду справи у районному суді не зменшилися.
А тому, на думку колегії суддів у разі обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, це не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків та надасть йому змогу переховуватися від органів суду.

Також не можуть бути задоволено апеляцій доводи захисника стосовно наявності доказів на підтвердження заявлених ризиків, оскільки вимогами КПК України не передбачено надання доказів на підтвердження наявності ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 31 жовтня 2019 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2020 року, якоюстосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто з 12 год. 40 хв. 11 лютого 2020 року до 12 год. 40 хв. 10 квітня 2020 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4