Справа № 362/6252/20
Провадження № 1-кп/362/376/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
провівши підготовче судове засідання у кримінальному проваджені № 0001599 від 15.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
в с т а н о в и в:
04.12.2020 до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов вказаний обвинувальний акт з додатками, який 24.12.2020 за результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді ОСОБА_1 .
Згідно з вказаним обвинувальним актом у вересні 2018 року ОСОБА_4 , на той час товариш потерпілої ОСОБА_6 , у АДРЕСА_1 , отримав від останньої у користування належний їй на праві власності автомобільмарки «LEXUS», модель «GX470», номерний знак « НОМЕР_1 », номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_2 », який зобов`язався повернути до 01.02.2019. На вказаному автомобілі ОСОБА_4 поїхав до м. Черкаси. Разом з тим, у вказаний термін, тобто до 01.02.2019 ОСОБА_4 дане майно потерпілій не повернув і спричинив їй шкоду у розмірі 726 335 гривень 40 копійок.
Дані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди (тобто предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян).
У підготовчому судовому засіданні захисник, якого підтримав обвинувачений, звернувся до суду із клопотанням про направлення обвинувального акта для визначення підсудності, вказавши, що місцем вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення є м. Черкаси, а тому судове провадження має здійснювати Придніпровський районний суд м. Черкаси, територіальна юрисдикція якого поширюється на місце проживання його підзахисного, де і незаконно утримувався предмет злочину та здійснювалося оформлення документів по його перепродажу. Наведене мотивував тим, що у 2018 році потерпіла на підставі усної домовленості добровільно передала його підзахисному у користування належний їй на праві власності автомобіль до 01.02.2019, після чого останній поїхав до м. Черкаси. Однак у вказаний термін ОСОБА_4 вказаний транспортний засіб власниці не повернув і фактично незаконно почав його утримувати з травня 2019 року на території м. Черкаси за місцем свого проживання. Там було здійснено відчуження цього автомобіля двічі - 01.06.2019 і 27.07.2019. Вказав, що навіть з показань чоловіка потерпілої ОСОБА_7 вбачається, що останній 25.05.2019 приїжджав до м. Черкаси і вимагав від ОСОБА_4 повернути автомобіль.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 289 КК України, вважається закінченим з моменту запуску двигуна транспортного засобу і що умисел у ОСОБА_4 на скоєння цього злочину виник у той момент, коли потерпіла передала йому автомобіль. Щодо вищезазначених мотивів захисника зазначив, що вони стосуються іншого кримінального правопорушення і у цьому обвинувальному акті відсутні посилання на вказані захисником обставини. Просив призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду, який проводити Васильківським міськрайонний судом Київської області.
Потерпіла і її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, просили провести підготовче судове засідання без їх участі, призначити судовий розгляд і прийняти до розгляду цивільний позов.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов до висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування у даному провадження здійснювалося та завершувалося Слідчим відділом Васильківського ВП ГУНП у Київській області, який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 КПК України, у разі якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності, таке кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Правила про підсудність ґрунтуються на: основних засадах судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засадах кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, а також засадах організації судової влади. Порушення правил підсудності належить до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та згідно з п.6 ч.2 ст.412 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права .

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 (справа № 487/7605/19).

З формулювання обвинувачення у обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні видно, що ОСОБА_4 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди.
Разом з тим, за змістом п. 1 примітки до ст. 289 КК України, незаконним заволодінням транспортним засобом вважається умисне протиправне вилучення транспортного засобу з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі.
У п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 роз`яснено, що незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.
Як вбачається з обвинувального акта, у вересні 2018 року у с. Іванковичі Васильківського району Київської області потерпіла передала обвинуваченому належний їй на праві власності автомобіль відповідно до усної домовленості з можливістю користуватися ним обвинуваченим до 01.02.2019. Отримавши транспортний засіб від потерпілої, обвинувачений попрямував до місця свого проживання, а саме у м. Черкаси. Ця обставина висвітлена в обвинувальному акті, де зазначено, що «…в подальшому поїхав на даному автомобілі в місто Черкаси, який на усній домовленості, під приводом тимчасового користування, повинен був повернути потерпілій ОСОБА_6 в термін до 01 лютого 2019 року».

Отже, згідно з викладеного у обвинувальному акті формулювання обвинувачення потерпіла, будучи товаришкою обвинуваченого, передала автомобіль останньому на визначений термін на підставі усної домовленості на території Васильківського району Київської області.

Також у обвинувальному акті обвинуваченому не ставиться у провину виникнення умислу на заволодіння транспортним засобом саме у момент передачі автомобіля (у вересні 2018 року у с. Іванковичі Васильківського району Київської області), натомість зазначено: «…маючи прямий умисел, переслідуючи корисливі мотиви, у визначений термін автомобіль не повернув, та діючи умисно відмовився його повертати не маючи ані дійсного, ані передбаченого права, чим відкрито, шляхом обману та зловживання довірою потерпілої

ОСОБА_6 , незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «LEXUS», модель «GX470», номерний знак « НОМЕР_1 », номер шасі (кузова, рами) « НОМЕР_2 », який на праві користування та приватної власності належав потерпілій ОСОБА_6 ».

З цих підстав, що випливають з обвинувального акта, на думку суду, саме у вересні 2018 року у с. Іванковичі Васильківського району Київської області ОСОБА_4 ще не був суб`єктом цього злочину і тоді не вчиняв жодних дій, які характеризують об`єктивну сторону вказаного кримінального правопорушення.

Так, об`єктивна сторона цього злочину полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом. Основні ознаки діяння при вчиненні цього злочину: 1) воно полягає лише в активній поведінці-дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.

З цих підстав, суд вважає, що злочин фактично вчинено після 01.02.2019, коли обвинувачений, перебуваючи у м. Черкаси, за місцем постійного проживання, уже не мав права користування цим транспортним засобом через сплив терміну домовленості з потерпілою на таке користування. Так, саме у обвинувальному акті зазначена дата спливу домовленості між потерпілою і обвинуваченим про тимчасове користування транспортним засобом 01.02.2019.

Твердження прокурора про те, що умисел у ОСОБА_4 на скоєння вказаного злочину виник саме при передачі йому автомобіля у вересні 2018 року на території Васильківського району Київської області не підтверджується обставинами, викладеними у формулюванні обвинувачення, та не узгоджується з наведеним вище. А його доводи про те, що даний злочин вважається закінченим з моменту запуску двигуна, суд вважає аргументованими, однак тільки у сукупності із іншими елементами складу цього злочину, передбаченими законом.

Згідно з ч.3 ст.34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність направлення даного кримінального провадження до Київського апеляційного суду Київської області з метою подальшого скерування його до Верховного Суду для визначення підсудності даного кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 32, 34, 314, 370-372, 395, 412 КПК України, суд

у х в а л и в:
Клопотання задовольнити.
Кримінальне провадження № 0001599 від 15.11.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 289 КК України направити до Київського апеляційного суду Київської області для визначення належної територіальної підсудності.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з моменту її оголошення до Київського апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1