Справа № 202/5035/20
УХВАЛА

08 липня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

провівши в залі суду в м. Дніпропетровську судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України,

за участі сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

В ході судового розгляду кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів. Як слідує із клопотання прокурора, що підставою для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 є продовження існування ризиків, що передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_5 просили суд відмовити прокурору у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважали, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту у повній мірі забезпечить судовий розгляд кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисників.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Так, ознайомившись з клопотанням прокурора, суд враховує те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином тощо; підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за яким законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років із конфіскацією майна, ОСОБА_3 не має постійного місця роботи і тому не має постійного заробітку, неодружений, не має стійких соціальних зв`язків, у зв`язку з чим перебуваючи на волі, матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також, як зазначено прокурором у клопотанні, що ОСОБА_3 , розуміючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, з метою уникнення відповідальності, перебуваючи на волі матиме можливість переховуватись від суду, оскільки неодноразово порушував запобіжний захід у виді домашнього арешту в ході досудового розслідування, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ураховуючи те, що встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_3 зможе переховуватись від суду, оскільки не працевлаштований, постійного доходу не має, не має стійких соціальних зв`язків та будь кого на утриманні, обвинувачується у вчиненні злочину, який відноситься до тяжкого, та існують ризики, що ОСОБА_3 зможе переховуватись від суду з метою перешкоджання розгляду кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Разом з тим, підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не вбачається, доказів, які б підтверджували неможливість на даний час перебування останнього під вартою суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що запобігти вище зазначеним ризикам та забезпечити належне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави.
Відповідно до ч. ч.4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Суд, з урахуванням серйозності обвинувачення, висунутого обвинуваченому та суворості покарання, яке може бути призначено обвинуваченому у разі доведеності його провини, особи обвинуваченого ОСОБА_3 , який не має постійного місця роботи і тому не має постійного заробітку, неодружений, не має стійких соціальних зв`язків та будь - кого на утриманні, а також з урахуванням конкретних обставин, що викладені у клопотанні прокурора щодо неодноразового порушення обвинуваченим ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в ході досудового розслідування та не усвідомлення обвинуваченим його процесуальних обов`язків, що було підтверджено і обвинуваченим у судовому засіданні, вважає що застава у розмірі 454 000 гривень здатна належним чином забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.331, 350 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, тобто до 05 вересня 2021 року, включно.

Визначити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , заставу у кримінальному провадженні у розмірі 454 000 гривень.
У разі внесення застави, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися з населеного пункту у якому проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
- утримуватись від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи в якій обвинувачений тримається під вартою.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки обвинуваченого.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного безпосередньо протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуюча: ОСОБА_1