№707/2357/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000754 від 14.09.2020, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яснозір`я Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше судимого:

1) 16 березня 2006 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;06 квітня 2006 року звільненого із Черкаського СІЗО № 30 за відбуттям строку покарання;
2) 05 червня 2007 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки;

3) 27 листопада 2008 року Черкаським районним судом Черкаської області за ст. 395 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту,на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 05 червня 2007 року у вигляді 3 (трьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі; 29 листопада 2011 року постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 листопада 2011 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) умовно-достроково; невідбутий строк покарання: 1 рік 2 місяці 11 днів;
4) 06 вересня 2012 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 27 листопада 2008 року у вигляді 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; 26 грудня 2015 року постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) умовно-достроково; невідбутий строк покарання: 11 місяців 11 днів;
5) 27 жовтня 2016 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 06 вересня 2012 року у вигляді 3 (трьох) місяців позбавлення волі та призначено остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі; 28 травня 2020 року звільненого із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) за відбуттям строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став і скоїв новий умисний корисливий злочин, а саме:

11 вересня 2020 року близько 05-ої години 00 хвилин повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на викрадення чужого майна, упевнившись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 , та, шляхом розбиття вікна, проник до приміщення дачного будинку, звідки таємно викрав: туристичний алюмінієвий казан марки «Силумін», об`ємом 10 л.; казан чавунний туристичний, без покриття, марки «Біол», об`ємом 6 л.; казан чавунний туристичний марки «Біол», об`ємом 8 л.; казан чавунний для плову, із кришкою, марки «Ситон», об`ємом 12 л.; сковороду марки «ТЕFAL» Еssеntіаl, 24 см.; подовжувач марки «SVІТТЕХ SV-2370», на котушці, 3 х 2,5 мм, 50 м., 5 кВт.; подовжувач марки «SVІТТЕХ SV-2370», 3 х 2.5 мм, 50 м, 2,5 кВт; після чого з місця вчинення злочину зник.

Вартість викрадених речей згідно висновку експерта № 8/1005 від 16 жовтня 2020 року та згідно довідки сервісного центру «Май Фон», станом на 13 вересня 2020 року, могла становити 5 978, 20 грн.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на вказану вище суму.

Указані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та показав, що дійсно 11 вересня 2020 року, о 5-тій годині ранку, з метою викрадення чужого майна, зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , обійшов його, після чого розбив вікно та проник до приміщення дачного будинку, звідки викрав казани, сковороду та подовжувачі. Викрадене майно склав у мішок. Частину речей заховав вдома, а іншу продав у с. Мошни. Виручені кошти в сумі 500 грн використав на придбання продуктів харчування. У скоєному щиро кається, запевняє, що подібне більше не повториться, просить суд його суворо не карати.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються.
Потерпіла ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, у вирішенні питання щодо призначення міри покарання ОСОБА_5 поклалася на розсуд суду.
Учасники судового провадження не заперечували проти проведення судового засідання без участі потерпілої.
За вказаних обставин, враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 325 КПК України, суд вважає можливим за відсутності потерпілої з`ясувати всі обставини під час судового розгляду та провести судовий розгляд без вказаної особи.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши ОСОБА_5 наслідки застосування положень частини третьої статті 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), що викладені в обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення частини третьої статті 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18 січня 1978 року, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21 липня 2011 року, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_5 , у судовому засіданні не добуто.
З огляду на вищевикладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, враховуючи позицію обвинувачення та визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Підстав, у відповідності до частини третьої статті 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак, суд, за внутрішнім переконанням, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволять ухвалити обвинувальний вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:
- позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді реального позбавлення волі на строк 3 (три) роки; обвинувачений та захисник просили суд застосувати статтю 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком);
- відношення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття);
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином;

- особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину): форму вини (прямий умисел), мотив і мету (корисливий мотив, мета збагачення за рахунок чужого майна), спосіб (проникнення до житла шляхом розбиття вікна), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків що настали (завдання матеріальної шкоди потерпілій);
- поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій, яка була активною, зокрема, обвинувачений сприяв слідству у встановленні обставин справи;
- відсутність у потерпілої претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого;
- особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі; має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості; визнав свою вину; щиро розкаявся; за місцем проживання характеризується посередньо; є непрацюючим; суспільно корисною працею не займається; є неодруженим, однак, з його слів, протягом останніх 10 місяців проживає у цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_7 ; будь-яких осіб на утриманні, в розумінні закону, не має; за досить нетривалий термін після звільнення із Старобабанівської виправної колонії Черкаської області (№ 92) за відбуттям строку покарання (три з половиною місяці) знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, свідомо не бажаючи отримувати дохід законним способом, що, на думку суду, характеризує обвинуваченого як особу, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та небажання стати на шлях виправлення і перевиховання; на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває.
Разом з цим, суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що на утриманні обвинуваченого перебувають діти його цивільної дружини ОСОБА_7 від попереднього шлюбу: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки за законом саме батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а обвинувачений батьком вказаних дітей не являється, тож обов`язку щодо їхнього утримання не має. До того ж, ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дітей не перебуває.
Крім того, суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого про те, що останні 2 місяці він працює різноробочим на пилорамі в с. Мошни, оскільки жодних доказів на підтвердження цього факту суду не надано. При цьому, суд зауважує, що 18 лютого 2021 року судом було задоволено клопотання сторони захисту та оголошено перерву в судовому засіданні для надання можливості подати докази, які характеризують обвинуваченого як особу, у тому числі і ті, що свідчать про працевлаштування останнього. Не зважаючи на достатність часу, вказані докази стороною захисту не подані.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке полягало у тому, що обвинувачений добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування в установленні невідомих їм обставин справи, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні.

Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного кримінального правопорушення (злочину), не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України - призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Згідно обвинувального акта, обставинами, що обтяжують покарання покарання обвинуваченого, зазначені вчинення злочину особою повторно та рецедив злочинів.
За змістом частин 1, 3, 4 статті 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Згідно з приміткою до статті 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Суд зауважує, що дії ОСОБА_5 як органом досудового розслідування, так і судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Згідно з вимогами частини 4 статті 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

З огляду на вищевикладене, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд не враховує повторність як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Разом з тим, статтею 34 КК України визначено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Відтак, суд враховує ОСОБА_5 як обставину, яка обтяжує покарання останнього, рецедив, що має місце відносно статті 395 КК України.

Також суд приймає до відому досудову доповідь органу пробації, згідно висновку якої орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
При цьому, суд зауважує, що висновок органу пробації не є обов`язковим і беззаперечним.
Відповідно до положень статті 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує не тільки особу обвинуваченого, але й ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Таким чином, суд не погоджується з результатами досудової доповіді, оскільки визначений у ній висновок не узгоджується з сукупністю інших обставин кримінального провадження, наведених вище, що цілком враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому.

З огляду на вищевикладене, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просить призначити покарання ОСОБА_5 на розсуд суду, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, за якою він обвинувачується, пов`язане з реальне позбавлення волі.
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Визначене покарання, на думку суду, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Майнова шкода, завдана потерпілій ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням (злочином) становить 5978,20 грн.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_10 від 22 жовтня 2020 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, дію якого продовжено ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2020 року до 25 січня 2021 року включно. Клопотань про продовження строку дії вказаного запобіжного заходу до суду не надходило.
Враховуючи, що обвинувачений засуджується до покарання у вигляді реального позбавлення волі, суд вважає необхідним обрати йому запобіжний захід у виглядітримання під вартою, взявши обвинуваченого під варту із зали суду.

У порядку частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз в сумі 2778 грн 65 коп.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Обрати ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши ОСОБА_5 під варту із зали суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту взяття його під варту, тобто з 29 березня 2021 року.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджену вартість проведення судових експертиз у сумі 2778 грн (дві тисячі сімсот сімдесят вісім) гривень 65 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні:

- два сліди низу взуття, які вилучено за допомогою фотографування, та три сліди папілярних візерунків, які було вилучено за допомогою липкої стрічки типу «скотч», що залишені у матеріалах кримінального провадження, - зберігати у матеріалах кримінального провадження;

- металеву сковорідку чорного кольору та металевий казан чорного кольору, передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити останній за належністю;

- дактилокарту на ім`я ОСОБА_5 - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1