ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1150/21 Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2139/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без участі потерпілого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.04.2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою, продовжено дію запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до 26.06.2021 року, включно.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції встановив наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт з можливістю отримання необхідного обстеження та лікування в умовах денного стаціонару лікувального закладу.

В скарзі апелянта вказав, що суд першої інстанції встановив ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, проте заперечує його існування, оскільки а ні в клопотанні, а ні в ухвалі суду не наведено жодного доказу на підтвердження такого ризику.

Також вказав, що прокурор не надав доказів існування інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначив, що ОСОБА_6 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, яке співпадає з місцем реєстраціє, працює таксистом, має на утриманні неповнолітню доньку, яку він самостійно виховує після смерті дружини.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи понад місяць під домашнім арештом за ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 31.08.2020 року, покладені на нього обов`язки виконував належним чином.

Також вказав, що сама лише тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , не є підставою тримання під вартою і повинна враховуватись з іншими обставинами, визначеними у ст. 178 КПК України.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити запобігання ризику переховування.

Також звертає увагу на наявність у обвинуваченого тяжких хронічних захворювань та прогресуючого погіршення стану його здоров`я.

Вказав, що стороною обвинувачення було порушено право ОСОБА_6 на захист та надано стороні захиснику клопотання про продовження строку тримання під вартою за 3 годи до його розгляду.

Також вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, оскільки в одному судовому рішенні вирішено питання про продовження строку тримання під вартою всім обвинуваченим у кримінальному провадженні, та порушено вимоги ч.4 ст. 184 КПК України.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор до початку судового розгляду подав заяву про розгляд вказаної апеляційної скарги без його участі, та просив залишити її без задоволення.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, беручи до уваги позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам : переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів може вдатися до відповідних дій.
Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що є достатньою підставою вважати, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про наявність ризику втечі.
Крім того, відповідно до наявних матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_6 , вдівець, має постійне місце проживання проте офіційно не працевлаштований, що на думку колегії суддів свідчить про відсутність існування на теперішній час ризику втечі, про що вірно вказав суд першої інстанції.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме у вимозі передачі чужого майна з погрозою застосування майнової шкоди в особливо великому розмірі, вчинене організованою групою, даних про його особу, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, а також те, що він не має постійного законного джерела доходу, та може переховуватись від суду, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Вище викладене свідчить про неспроможність доводів апеляційної скарги про можливість запобігання наявному ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_6 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, яке співпадає з місцем реєстраціє, працює таксистом, має на утриманні неповнолітню доньку, яку він самостійно виховує після смерті дружини, як на підставу для скасування ухвали суду першої інстанції від 28.04.2021 року, не спростовує правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, оскільки такі обставини не стали стримуючим фактором для обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи понад місяць під домашнім арештом за ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 31.08.2020 року, покладені на нього обов`язки виконував належним чином, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказана ухвала суду першої інстанції була скасована ухвалою Харківського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року та постановлено нову про задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів в частині наявність у обвинуваченого тяжких хронічних захворювань та прогресуючого погіршення стану його здоров`я, колегія суддів зазначає, що ці обставини враховуються під час обрання запобіжного заходу, та самі по собі не спростовують наявність обґрунтовано встановленого судом першої інстанції ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення було порушено право ОСОБА_6 на захист та надано стороні захиснику клопотання про продовження строку тримання під вартою за 3 годи до його розгляду, хоча і заслуговують на увагу, проте не завадили захиснику викласти в письмовій формі свої заперечення, чим було забезпечено захист обвинуваченого ОСОБА_6 .

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог ч.4 ст. 184 КПК України колегія суддів до уваги не бере, оскільки враховуючи наявність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, такі доводи не є суттєвими для скасування оскаржуваної ухвали.

Тому колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.
Керуючись ч.2 ст. 376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.04.2021 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.06.2021 рогу, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

_____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3