ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1497/21 Справа № 216/4183/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №0001249, №0000557 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, офіційно не працевлаштований, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, утриманців не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 01.04.2020 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 21 червня 2021 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшились, іншими більш м`якими запобіжними заходами забезпечити явку обвинуваченого до суду неможливо, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину та кримінального проступку, хоча і проживає за місцем реєстрації, проте офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного офіційного джерела прибутку, крім того не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, а отже й не має достатньо міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, разом із цим обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину проти власності, крім того, обвинувачений під час розгляду кримінального провадження ухилявся від суду, оголошувався у розшук, при цьому в цей час знаходився за межами України, що підтверджується медичною документацією, а саме знаходився в м. Москва Російської Федерації, де мешкають знайомі обвинуваченого, які надавали раніше йому притулок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги захисник обвинуваченого обґрунтовує тим, що судове рішення є необґрунтованим, ризики є недоведеними.
Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_7 не може впливати на потерпілу та свідків по кримінальному провадженню, оскільки він не мешкає поряд з потерпілим та свідками та останні вже допитані по кримінальному провадженню, та жодного разу під час допиту ні потерпілий ні свідки не вказують на факт впливу на них з боку обвинуваченого.
Разом з тим, захисник вказує, що суддя ОСОБА_1 21 квітня 2021 року самостійно ініціював питання про продовження строку тримання під вартою, що підтверджується відеозаписом судового засідання, оскільки прокурором будь-яке клопотання про продовження строку тримання під вартою не заявлялось.
Крім того, в резолютивній частині ухвали зазначено про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосованого на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2021 року до 21 червня 2021 року включно, однак запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований до ОСОБА_7 ухвалою від 19.06.2020 року.
Крім того, судом визначено строк тримання під вартою ОСОБА_7 61 день, що свідчить про упередженість суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі.
Свої вимоги обвинувачений зазначає, що він потребує лікування, має батьків похилого віку, неповнолітнього сина, які потребують допомоги обвинуваченого. Також зазначає, що у розшуку не перебував, з`являвся до суду, в якому розглядалась інша справа відносно нього.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги і з підстав, зазначених у них просили їх задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг, посилався на їх безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду цього питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001249, №0000557 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 21.04.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що спростовує доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд самостійно ініціював питання про продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Також, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з цим, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_7 , які відносяться до умисного тяжкого злочину та кримінального проступку, та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що обвинувачений хоча і проживає за місцем реєстрації, проте офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного офіційного джерела прибутку, крім того не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має утриманців, а отже й не має достатньо міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, разом із цим обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину проти власності, крім того, обвинувачений під час розгляду кримінального провадження ухилявся від суду, оголошувався у розшук, при цьому в цей час знаходився за межами України, що підтверджується медичною документацією, а саме знаходився в м. Москва Російської Федерації, де мешкають знайомі обвинуваченого, які надавали раніше йому притулок, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою й відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи сторони захисту, що відсутні докази того, що ОСОБА_7 може впливати на потерпілу та свідків по кримінальному провадженню, суд не бере до уваги, оскільки дане питання не було предметом дослідження судом першої інстанції, і такого ризику в ухвалі суду не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції самостійно ініціював питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки прокурором будь-яке клопотання не заявлялось, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Посилання захисника на те, що судом першої інстанції в резолютивній частині ухвали зазначено про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , застосованого на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2021 року, замість правильної ухвали від 19.06.2020 року, хоча і мають місце, оскільки ухвалою суду від 18.01.2021 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , а застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 ухвалою суду від 19.06.2020 року, однак не є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції було порушено норми кримінального процесуального закону, а саме обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено строк тримання під вартою до 21 червня 2021 року, що становить 61 календарний день, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, зважаючи на те, що суд першої інстанції під час постановлення ухвали керувався вимогами ст. 197 КПК України, відповідно до якої строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не повинен перевищувати шістдесяти днів, а тому сторона захисту не була позбавлена можливості скористатися правами, передбаченими ст.ст. 379, 380 КПК України з метою виправлення описок, арифметичних помилок чи роз`яснення судового рішення.
Твердження обвинуваченого про те, що він потребує лікування, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, окрім того матеріали провадження не містять відомостей щодо неможливості перебування ОСОБА_7 під вартою.
Наявність тих обставин, що обвинувачений має батьків похилого віку, неповнолітнього сина, які потребують допомоги обвинуваченого, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Істотних порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4