Справа № 147/331/21
Провадження № 1-кп/147/68/21
ВИРОК
іменем України

15 червня 2021 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
із секретарем ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Тростянець кримінальне провадження за №0000090 від 17.04.2020 р., про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, не працюючої, раніше не судимої,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
З початку січня 2020 року ОСОБА_4 почала товаришувати з ОСОБА_5 , разом розпивати алкогольні напої в його квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 та інколи навіть залишалась там ночувати.

15.04.2020 близько 16.00 год. ОСОБА_4 прийшла до квартири ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_2 аби забрати свої речі. Маючи вільний доступ до наявних в квартирі кімнат, ОСОБА_4 побачила, що власник квартири ОСОБА_5 спить і в одній із кімнат виявила тюнер Т2 (ТВ-ресівер) EUROSAT DVB-Т3+ 4K Ultra HD 3D Ready та дистанційний пульт до нього марки DVB T3 належні ОСОБА_5 та у ОСОБА_4 раптово виник умисел на скоєння його крадіжки.

Так, ОСОБА_4 з метою скоєння крадіжки чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно, скориставшись тим, що господар квартири ОСОБА_5 спить, скоїла крадіжку тюнера Т2 (ТВ-ресівер) EUROSAT DVB-Т3+ 4K Ultra HD 3D Ready та дистанційного пульта до нього марки DVB T3, вартістю 297 грн. 50 коп., згідно висновку судово-товарознавчої експертизи Вінницького НДЕКЦ МВС України №322 від 24.04.2020, який належить ОСОБА_5 .

Викраденим тюнером ОСОБА_4 розпорядилась на власний розсуд, а саме зберігала його до 17.04.2020, тобто до вилучення працівниками Тростянецького відділення поліції. Скоєною крадіжкою ОСОБА_4 спричинила матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 297 грн. 50 коп.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, визнала повністю та надала покази, якими підтвердила обставини скоєння кримінального правопорушення. Крім того, просила не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.
Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального проступку.
Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та вказав про відсутність матеріальних претензій.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).
А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченою не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченій роз`яснено.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку доведена у повному обсязі та суд кваліфікує її дії за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального проступку, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої.
Так, згідно ст. 12 КК України діяння, передбачене ч. 1ст. 185 КК України є кримінальним проступком.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не виявлено.
Суд приймає до уваги особу обвинуваченої, тяжкість скоєного нею кримінального проступку, її щире каяття, яке виразилось в тому, що вона повністю усвідомила неправильність своїх дій та щиро шкодує про вчинене.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченої, суд вважає, що останній відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 185 КК України, в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, та є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів відповідно до вимог ст. 50 КК України.
У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Витрати на проведення експертизи слід стягнути з обвинуваченої.
Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 349, 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 653 (шістсот п`ятдесят) грн. 80 коп.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 29.04.2020.
Речові докази у кримінальному провадженні: тюнер Т2 (ТВ-ресівер) EUROSAT DVВ-Т3+4R Ultra HD 3D Ready та дистанційний пульт до нього марки DVВ-Т3 - повернути власнику ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1