УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого-криміналіста відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000541 від 07.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000541 від 07.06.2021 за фактом вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 ,

Так, у ході досудового розслідування 24.07.2021 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , при проведенні якого виявлено та вилучено дві картонні коробки із тютюновими виробами із маркуванням «Credo» у кількості 1000 пачок.

24.07.2021 вказані вище предмети визнано речовими доказами.

Згідно клопотання, вилучене майно необхідне органу досудового розслідування з метою подальшого проведення у кримінальному провадженні ряду відповідних судових експертиз та у разі встановлення факту, що вилучені речі є виключеними з цивільного обігу та є заборонені в користуванні, то вирішення питання щодо притягнення власників до відповідальності, а також перелічені предмети можуть бути засобами вчинення злочину.

Отже, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, накладення арешту на зазначене у клопотанні майно обумовлюється необхідністю збереження речових доказів та їх подальшого використання в доказуванні. У свою чергу, не застосування цього заходу може призвести до знищення, втрати або приховування вилученого майна та перешкоджати об`єктивному дослідженню та встановленню усіх обставин скоєного кримінального правопорушення.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
Представник власника майна в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, та зазначив, що в ухвалі про проведення обшуку вилучене майно не зазначено, факт збуту такого майна відсутній, вилучене майно не відноситься до вказаного кримінального провадження, мета арешту майна не буде досягнута, оскільки вказане майно не може бути речовим доказом, власник майна не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженню.
Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Так, посилання слідчого на подальше проведення у кримінальному провадженні ряду відповідних судових експертиз та у разі встановлення факту, що вилучені речі є виключеними з цивільного обігу та є заборонені в користуванні, то вирішення питання щодо притягнення власників до відповідальності, а також перелічені предмети можуть бути засобами вчинення злочину, на думку слідчого судді є безпідставними та не підтверджуються жодним доказом.

Слідчий суддя зазначає, що у вказаному клопотанні та під час судового засідання слідчим не доведено необхідності в накладенні арешту на вилучене майно, та не доведено яке саме зазначені речові докази, у вигляді тютюнових виробів, мають для кримінального провадження, за ст. 115 КК України, за фактом умисного вбивства. Разом з тим, слідчий не зміг обґрунтувати значення вказаних речей для вказаного кримінального провадження.

На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170-173,309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого-криміналіста відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000541 від 07.06.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1