Справа № 521/4539/20
провадження по справі № 1-кп /521/558/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Малиновський районний суд міста Одесси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
у присутності обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
представника потерпілої адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003711 від 29.11.2019 щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Дмитрівка, Болградського району Одеської області, гагауза, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
29.11.2019 приблизно о 07 годині 20 хвилин водій ОСОБА_5 допустив порушення вимог п. п. 2.3 (б), 12.1,12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 12.4. «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.». Порушення виразились в тому, що 29.11.2019 року приблизно о 07 годині 20 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Golt» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по мокрому дорожньому покриттю лівої смуги проїжджої частини вулиці Івана та Юрія Лип, на якій організовано рух транспортних засобів у двох напрямках, по дві смуги для руху в кожному напрямку, з боку вулиці Героїв Крут у напрямку вулиці М. Малиновського, рухаючись у вказаному напрямку за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, навпроти будинку № І по вул. Івана та Юрія Лип, допустив виїзд за межі проїзної частини на тротуар де відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_6 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох щиколоток правого гомілково-ступневого суглобу та правої великогомілкової кістки в нижній третині, садно області правого гомілково-ступневого суглобу. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, та могли бути отримані в умовах ДТП контакту автомобіля, що рухається з тілом пішохода. Закритий перелом обох щиколоток правого гомілково-ступневого суглобу та правої великогомілкової кістки в нижній третині, садно області правого гомілково- ступневого суглобу викликають тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно з п. п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину, передбаченому ст. 286 ч.1 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини. При цьому, обвинувачений надав показання, які співвідносяться з формулюванням обвинувачення. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 додатково пояснив суду, що 29.11.2019 приблизно о 07 годині 20 хвилин керував автомобілем марки «Mitsubishi Golt» реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи рух по мокрому дорожньому покриттю лівої смуги проїжджої частини вулиці Івана та Юрія Лип за кермом транспортного засобу уважним не був, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості, не переконався, що це буде безпечним, навпроти будинку № І по вул. Івана та Юрія Лип, допустив виїзд за межі проїзної частини на тротуар де відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_6 .. Обвинувачений в судовому засіданні заявив про щире каяття у вчиненому, просив суд призначити покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує як злочин, передбачений ст. 286 ч. 1 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Потерпілою ОСОБА_6 , яка визнана цивільним позивачем, був заявлений цивільний позов, за яким вона просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь майнову шкоду у розмірі 25000,00 гривень, недоотриману вигоду (дохід) у розмірі 4550,98 гривень, додаткові витрати у розмірі 25000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 200 000,00 гривень, судові витрати в розмірі 20 000,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог в частині необхідності стягнення матеріальної шкоди цивільний позивач ОСОБА_6 вказувала, що у період з 29 листопада до 01 грудня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Одеській міській клінічній лікарні №1, де їй здійснювали скелетне витягування, після чого потерпілу переведено до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня Одеської обласної ради». Отримана за наслідком ДТП травма призвела до проведення операції.19.12.2019 року потерплій було проведено операцію та з`єднано переламані кістки за допомогою пластин та шурупів. Тривалий час вона перебуває на лікарняному та пересуватися без допомоги сторонніх осіб не має змоги. За час лікування ОСОБА_6 було витрачено понад 25 000,00 гривень на обстеження, придбання медичних препаратів. Ці грошові кошти були витрачені, на лікування ( крім 20 000,00 гривень, які були відшкодовані обвинуваченим), що є підставою для відшкодування матеріальних збитків. Потерпіла з 29 листопада 2019 року і до дня звільнення тобто до 30 червня 2020 року перебувала на лікарняному. За весь цей період, тобто за сім місяців отримано виплати за листками непрацездатності у загальному розмірі 28833, 03 гривень, тобто 4119,00 гривень на місяць. Згідно довідки про доходи за останній місяць заробіток збільшився, внаслідок підвищення заробітної плати та склав 4769,14 гривень. Таким чином, внаслідок того, що потерпіла вимушено перебувала на лікарняному, вона за час лікарняного недоотримала 4550гривень 98 копійок, які просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 .. У позовній заяві потерпіла просить стягнути з обвинуваченого додаткові витрати у сумі 25000,00 гривень на санаторно-курортне лікування, відповідно до правил ст.1195 ЦК України.
Цивільний позивач ОСОБА_6 також вказувала, що діями відповідача ОСОБА_5 , який грубо порушивши правила дорожнього руху, здійснив на неї наїзд, потерплій завдано моральної шкоди. Обвинувачений здійснив на неї наїзд, під час якого потерпіла перебувала у стані страху та жаху. Внаслідок ДТП ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, що завдало фізичних страждань і болю, які супроводжують потерпілу досі і будуть назавжди невід`ємною частиною її життя, а розуміння того, що потерпіла вже ніколи не зможе пересуватися буз допомоги третіх осіб або допоміжних засобів спричиняє емоційні переживання.
Обвинувачений ОСОБА_5 позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього на користь потерпілої грошових коштів, витрачених на придбання медичних препаратів у розмірі 11713, 39 гривень, оскільки саме ця сума підтверджується наданими до суду квитанціями. Не заперечував проти відшкодування недоотриманої вигоди (доходу) за сім місяців перебування на лікарняному у сумі 4550,98 гривень. Вимоги щодо стягнення додаткових витрат, моральної шкоди та витрат, пов`язаних з наданням правої допомоги не визнав.
Розглядаючи цивільний позов у кримінальному провадженні суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно до положень ст.75 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з норми ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень ст.ст.1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Учасниками кримінального провадження не оспорюється, що потерпіла внаслідок ДТП, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, перебувала на стаціонарному лікуванні, отримала оперативне лікування. На відновлення здоров`я витрачалися грошові кошти, розмір яких підтверджено квитанціями на суму - 11713, 39 гривень. Оскільки саме ця сума підтверджується наданими до суду квитанціями, суд присуджує до стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної здоров`ю 11713, 39 гривень.
Відповідно до положень ст.1195 ЦК України, законом передбачено, що фізична або юридична особа, як завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до наданих суду документів, починаючи з дати коли сталася ДТП, тобто з 29 листопада 2019 року і до дня звільнення, тобто до 30 червня 2020 року, потерпіла перебувала на лікарняному. За весь цей період, тобто за сім місяців отримано виплати за листками непрацездатності у загальному розмірі 28833, 03 гривень, тобто 4119,00 гривень на місяць. Згідно довідки про доходи №45 від 15.02.2021 року середній заробіток за останні три місяці до дати ДТП склав 4371,71 гривень, а за останній місяць заробіток збільшився, внаслідок підвищення заробітної плати та склав 4769,14 гривень. Таким чином, внаслідок того, що потерпіла вимушено перебувала на лікарняному, вона за час лікарняного недоотримала: 4769,14 ( заробітна плата перед ДТП) 4119,00 (щомісячні виплати за листком непрацездатності)х7 місяці, тобто 4550гривень 98 копійок. Таким чином, недоотримана вигода (дохід) становить 4550,98 гривень та підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 ..
У позовній заяві поданої до суду позивачка вказує, що наразі від закладів, що надають послугу у сфері санаторно-курортного лікування очікуються відповіді з приводу ціни на відповідне лікування, за попередніми даними його вартість складає 25 000,00 гривень. Відповідно до ст.1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва та іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середньомісячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності професійної працездатності. Середньомісячний заробіток ( дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток( дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. На момент ДТП потерпіла обіймала посаду фахівця у ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет ім. К.Д. Ушинського» та отримувала заробітну плату близько 6500,00 гривень. У зв`язку з відсутністю на даний момент висновку МСЕК не можливо розрахувати розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку(доходу), що підлягає відшкодуванню, у зв`язку з чим такий розрахунок буде надано пізніше та за необхідності уточнено цивільний позов. При розгляді вказаного кримінального провадження стороною позивача, відповідні документи, на підтвердження позовних вимог в частині стягнення розміру втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва та іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), надані не були, позов не уточнювався, що є безумовною підставою для відмови в цієї частині позовних вимог.
В судовому засіданні представник позивача наголошувала, що потерпіла проходила лікування, необхідне для відновлення стану здоров`я, після отриманої внаслідок ДТП травми, тому що реабілітаційний період тривав значно більше ніж перебування у стаціонарі, і в цей період також необхідно було витрачати значні кошти на придбання ліків та інших медичних препаратів. Крім того, позивачці необхідно обов`язково пройти санаторно-курортне лікування. В підтвердження підстав позову сторона позивача посилається на витяг з історії хвороби, довідки з медичних установ, діагностичні дослідження, прейскурант вартості лікувальних процедур ТОВ «Санаторій «Березовий Гай», рахунок на оплату № 776 від 25 травня 2020 року.
Згідно з частиною 2 статті 1202 ЦК України, стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першої статі 1195 ЦК України може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі висновку відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів, тощо). Проаналізувавши вищенаведені вимоги закону суд прийшов до висновку, що задоволення позовних вимог за правилами ч.2 ст. 1202 ЦК України необхідний висновок відповідної лікарської експертизи. В ході розгляду справи позивачем висновок лікарської експертизи суду не надано, клопотань щодо призначення такої експертизи не поступало, що позбавляє суд можливості у даному судовому процесі стягнути грошові суми заявлені позивачем до стягнення з відповідача за правилами ч.2 ст. 1202 ЦК України.
При розгляді питання про наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача і понесеною позивачем моральною шкодою, суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.
У відповідність до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її заподіяла за наявності її вини.
Підстави позову і вина відповідача у заподіянні моральної шкоди злочинними діями встановлена судом. Судом встановлено, що діями відповідача ОСОБА_5 потерпілій нанесено немайнових втрат, викликаних моральними і фізичними стражданнями, які викликали негативні зміни в її житті, а саме: негативні переживання і спогади, настороженість, тривога, емоційні і тілесні реакції при згадці аварії, тяжкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання і реабілітації, переживання фізичних незручностей, змінювальний настрій, порушення сну, емоційна напруга, реакції і побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. У момент ДТП позивачка перенесла фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє здоров`я. При визначенні розміру моральної шкоди, судом приймається до уваги, що потерпіла тривалий час пересувалася на милицях, отримала інвалідність третьої групи. Враховуючи, що ОСОБА_6 обіймала посаду фахівця у ДЗ «Південноукраїнський національний педагогічний університет ім. К.Д. Ушинського», ця обставина негативно вплинула на її професійну діяльність.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує вимоги розумності і справедливості, приймає до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, майновий стан відповідача, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні моральної шкоди, а також часткове визнання обвинуваченим позовних вимог.
Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 127 КПК України, суд вважає необхідним позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , суму в розмірі 100 000,00 гривень у якості компенсації за заподіяну моральну шкоду.
Стосовно витрат пов`язаних з наданням правової допомоги, суд дійшов наступних висновків.
Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що привела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення до справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Відповідно до частини 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів( договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила відповідну заяву. Враховуючи вищевикладене, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:1) їх дійсність;2) необхідність;3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
На підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, суду надано Акт приймання передачі наданих послуг від 26.05.2020 року, укладений між адвокатом ОСОБА_7 , яка передала, а Клієнт ОСОБА_6 прийняла, послуги за переліком наведеним нижче. Відповідно до вказаного Акту, вартість послуг складає 20 000,00 гривень.
Проаналізувавши вищенаведені вимоги законодавства, документи надані адвокатом на підтвердження надання адвокатських послуг, суд присуджує частково до стягнення компенсацію витрат на правничу допомогу у загальному розмірі 10000,00 гривень ( за підготовку цивільного позову у кримінальній справі та за представлення інтересів клієнта в судових засіданнях).
При призначенні ОСОБА_5 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. 50, 65 КК України.
Відповідно до ст.66 КК України, суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого в скоєні злочину.
Обставин, що обтяжує покарання ОСОБА_5 у відповідності до ст.67 КК України, судом не встановлено.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України № 2617- VIII від 22 листопада 2018 року « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», відповідно до якого у статті 286 КК України: в абзаці другому частини першої слова «від двохсот до п`ятисот» замінено словами від «трьох тисяч до п`яти тисяч» , а слова «або без такого» виключено». Однак, враховуючи що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення до набрання чинності вищевказаним Законом, суд, враховуючи положення ст. 4 КК України, ч.2 ст.5 КК України, вважає за необхідне призначити покарання за ч.1 ст. 286 КК України в редакції, що діяла до 01 липня 2020 року.
Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_5 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого, те що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку у КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, та інших обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за можливе застосувати до нього покарання у вигляді штрафу. При цьому, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки злочин був вчинений обвинуваченим внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху України. Обвинувачений одружений, однак дітей на утриманні не має, будь-яких документів, які підтверджують факт використання обвинуваченим транспортного засобу з метою підприємницької діяльності обвинуваченим, до суду не надано. При вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка категорично наполягала на призначенні додаткового покарання.
Питання про долю речових доказів суд вирішує виходячи з положень ст. 100 КПК України.
Згідно ст.124 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні у загальному розмірі 3297 ( три тисячі двісті дев`яносто сім ) гривень 21 копійка підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.
Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Запобіжний захід ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили, не обирати.
Скасувати арешт накладений на майно, яке було виявлено та вилучено 29.11.2019 року по вулиці Івана та Юрія Лип місті Одесі, а саме на: - автомобіль «Mitsubishi Golt» реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , хетчбек білого кольору 1989 року випуску, накладений на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2019 року.
Автомобіль марки «Mitsubishi Golt» реєстраційний номер НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , хетчбек білого кольору 1989 року випуску, який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_5 , вважати повернутим за належністю.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення експертиз: - 1413 (одну тисяча чотириста тринадцять) гривень 09 копійок за проведення авто-технічної та транспортно трасологічної експертизи № 840-А від 22.01.2020 року; - 1884 (одну тисячу вісімсот вісімдесят чотири) гривні 12 копійок за проведення експертизи по дослідженню обставин ДТП №49-А від 04.03.2020 року, всього - 3297 (три тисячі двісті дев`яносто сім ) гривень 21 копійку.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 11713 (одинадцять тисяч сімсот тринадцять) гривень 39 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 4550,98 ( чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят) гривень 98 копійок - недоотриманої вигоди (дохід); 100 (сто тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; 10000 - (десять тисяч) гривень 00 копійок, витрати пов`язані з наданням правничої допомоги.
На вирок може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1