Справа№ 953/1939/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2021 Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001233 від 14.08.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Барвінкове, Харківської області, Україна, громадянина України, українця, неодруженого, раніше несудимого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який обіймає посаду сержанта з матеріального забезпечення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) 3 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старшина»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за наступних обставин.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).

Протягом 2014-2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126УІІ), Указ Президента України від 6 травня 2014 року №454 (затверджено Законом України від 6 травня 2014 року №1240VIІ), Указ Президента України від 21 липня 2014 року №607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року №1595УІІ), Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року№113VIII).

Крім того, відповідно до п. 5 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність; установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та Довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на Функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.

Визначення «особливого періоду» міститься 1) абзаці 11 статті І Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих п місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих и місцевостях.

Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.

У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.

Демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

За викладених обставин особливий період, як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, не завершився.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 02.08.2016 за № 164 прийнято на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2016 № 109 на посаду помічника гранатометника 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3-го батальйону оперативного призначення, стоком на п`ять років з 29.07.2016 по 29.07.2021.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 26.05.2017 за № 104 солдата ОСОБА_5 , призначеного командиром військової частини НОМЕР_1 від 24.05.2017 №55 на посаду командира 1-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 3-го батальйону оперативного призначення, допущено до виконання посадових обов`язків та присвоєно первинне військове звання сержантського складу «молодший сержант».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 27.11.2017 за № 241 молодшого сержанта ОСОБА_5 , призначеного на посаду сержанта з матеріального забезпечення роти оперативного призначення 3-го батальйону оперативного призначення від 24.11.2017 № 127, допущено до виконання посадових обов`язків.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшина ОСОБА_5 під час проходження військової служби військовослужбовцем за контрактом повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Проте, старшина ОСОБА_5 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені вищезазначеними вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби військовослужбовцем за контрактом та, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо, діючи умисно, 28.07.2020 допустив їх порушення та вирішив стати на злочинний шлях, шляхом самовільного залишення місця служби.

Реалізуючи свій злочинний умисел, старшина ОСОБА_5 , в порушення ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 2, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», діючи умисно з метою ухилитись від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 28.07.2020 о 08 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби - територію військового містечка № НОМЕР_2 (колишнє військове містечко № НОМЕР_3 ) військової частини НОМЕР_1 , яке дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до теперішнього часу до місця служби не повертався, тобто за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував фактичні обставини справи та пояснив, що дійсно 28.07.2020 о 08 год. 00 хв. самовільно без відповідного дозволу командування залишив місце служби - територію військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яке дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до теперішнього часу до місця служби не повертався.

У вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні щиро кається, покарання просить призначити без ізоляції для суспільства.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності та істинності позицій обвинуваченого, якому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Тому, враховуючи думку прокурора, позицію обвинуваченого, суд визнав відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим зміст цих обставин.

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення є доведеною, дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд, відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України, враховує щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, фактичні обставини у справі, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його щире каяття, приймаючи до уваги, що він раніше не судимий, не перебуває на спеціальному обліку у нарколога та психіатра, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посередньо характеризується за місцем проходження військової служби, має нагородження за сумлінне виконання службових обов`язків, нагороджений відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції», має статус учасника бойових дій та приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 408 КК України у вигляді позбавлення волі. При цьому, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства з випробуванням у відповідності до положень статті 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, встановлених статтею 76 КК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Згідно обвинувального акту, витрати на залучення експерта відсутні.
Питання про речові докази після набрання вироком законної чинності вирішити відповідно до статті 100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись статтями 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання на підставі статті 75 КК України з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу статті 76 КК України обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно, після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя -