УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.10.2020 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вознесенська Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньою-технічною освітою, тимчасово не працює, неодружений, раніше не судимий, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_5

обвинувачений: ОСОБА_6

потерпіла: ОСОБА_8
______________________________
провадження :№ 11-кп/812/170/21 головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9
категорія:ст.125 ч.1 КК України доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин.

Позовну заяву потерпілої ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 10 000 гривень моральної шкоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати вирок, як незаконний та необгрунтований.

Вважає, що в судовому засіданні не було доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Зазначає, що суд повинен був критично оцінити покази свідків, оскільки вони різняться та не співпадають.

Також, на думку захисника, суд безпідставно не визнав недопустимим доказом висновок експерта, оскільки судово-медична експертиза щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 була проведена з порушеннями норм КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

01.08.2020 близько 17-00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 прийшов до місця мешкання колишньої дружини ОСОБА_8 , а саме до гуртожитку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи за вищевказаною адресою, в коридорі загального користування №1, ОСОБА_6 відчинив двері, що ведуть до коридору загального користування АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 . Перебуваючи в коридорі загального користування №2, між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , на підґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_6 наніс кілька ударів обома руками, а саме передпліччями обох рук ОСОБА_8 в область ліктьових суглобів останньої, котра таким чином прикривала своїми руками область голови. Внаслідок умисних та протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в ділянці ліктьових суглобів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілої щодо залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а вироку без змін, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

В своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що суд безпідставно визнав ОСОБА_6 винуватим, оскільки він не наносив тілесні ушкодження ОСОБА_8 .

Але такі твердження апелянта спростовуються зібраними по справі та дослідженими в суді першої інстанції доказами в їх сукупності.

Так, потерпіла ОСОБА_8 пояснила в суді першої інстанції, що 01.08.2020 року до них з її співмешканцем прийшов обвинувачений ОСОБА_6 , відразу як вона відкрила двері, обвинувачений почав їх бити руками по голові, вона закривалася руками та намагалася виштовхнути обвинуваченого з квартири. Надалі вони викликали поліцію, яка приїхала та вони написали заяви про кримінальне правопорушення.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 01.08.2020 року приблизно о 17-00 год. до них у квартиру увірвався обвинувачений ОСОБА_6 , який став наносити удари по голові потерпілій та нецензурно висловлювався на її адресу. Він знаходився поруч та удари отримав також. Потім він, ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_11 разом виштовхнули обвинуваченого з коридору та потерпіла викликала поліцію.

Пояснення потерпілої та ОСОБА_10 узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила суду, що є сусідкою потерпілої ОСОБА_8 , квартири їх знаходяться в одному холі. 01.08.2020 року почула дзвінок у двері, потерпіла відкрила та почала кричати «Допоможіть». Свідок бачила, як обвинувачений тримав ногою двері та наносив удари по голові та рукам потерпілій, якими потерпіла захищалася. Крім того, ОСОБА_10 отримав від обвинуваченого удари по голові та в груди, та їй було спричинено удар по голові. Потім потерпіла та свідок ОСОБА_10 закрили в двері, обвинувачений стукав ногами у двері. Потерпіла викликала поліцію.

Покази потерпілої та даних свідків є послідовними та узгоджуються між собою і судом не висловлено сумнівів щодо них, не навів і обґрунтованих доводів про це і апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Твердження апелянта про те, що показання свідка ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 суд безпідставно взяв до уваги, оскільки один є співмешканцем потерпілої, а свідок ОСОБА_11 сусідкою, не є слушними, з огляду на те, що суд безпосередньо допитав даних свідків і вони надали під присягою саме зазначені судом пояснення, які повністю узгоджувались з поясненнями потерпілої.

Колегія суддів вважає неприйнятними твердження апелянта, що показання свідка ОСОБА_11 не співпадають з показаннями потерпілої, зважаючи на той факт, що дані покази є узгодженими, та до того ж, апелянт не зазначив в своїй апеляційній скарзі чим саме вони різняться.

Крім вище вказаних показань, вина підтверджується наступними письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження:
- висновком експерта №312 від 11.08.2020 року, відповідно до якого, у ОСОБА_8 мали місце крововиливи в ділянці ліктьових суглобів. Не виключається вірогідність утворення крововиливів від удару (ударів) руками або ногами.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.08.2020 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , відповідно до якого були перевірені та уточнені відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
- проколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.08.2020 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 впізнала обвинуваченого ОСОБА_6 як особу, яка спричиняла тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 .

Покази свідків та потерпілої є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, співпадають із матеріалами справи. Не довіряти даним показам та не брати до уваги письмові докази у суду немає підстав.

За такого, дослідивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про доведенність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.1 ст.125 КК України.

Доводи захисника, що висновок експерта № 312 від 11.08.2020 року не можна вважати допустимим доказом, оскільки експертиза проводилась з 10.08.2020 року по 11.08.2020р. і на момент проведення експертизи на потерпілій вже не було тілесних ушкоджень, не є слушними, з огляду на наступне.

З матеріалів провадження вбачається, що на підставі постанови інспектора дізнавача Вознесенського ВП ГУНП від 10.08.2020р. була проведена судово медична експертиза ОСОБА_8 , експертиза проведена судово медичним експертом Вознесенського міжрайонного відділення СМЕ( лікарем першої кваліфікаційної категорії з стажем роботи 20 років), у відповідності до вимог інструкції про проведення судово-медичної експертизи.

У висновку даної експертизи зазначено, що даний висновок зроблено на підставі дослідження медичної довідки на ім`я ОСОБА_8 , згідно якої у останньої на момент звернення до лікаря мали місце крововиливи в ділянці ліктьових суглобів. Крововиливи виникли від дії тупого (тупих) предметів до звернення в лікарню, куди ОСОБА_8 , звернулася 08.08.2020 року.

В матеріалах провадження міститься копія медичної довідки виданої ОСОБА_8 лікарем після її звернення до лікарні, яка була досліджена та якій була надана оцінка судом першої інстанції ( а.п.43).

Так, суд першої інстанції вказав у своєму рішенні, що не бере до уваги посилання сторони захисту щодо визнання висновку експерта №312 від 11.08.2020 року недопустимими доказами в зв`язку з вищезазначеним.

За таких обставин, у колегії суддів немає підстав вважати, що висновок судово медичного експерта є недостовірним та недопустимим в зв`язку з тим, що зроблений не в день побиття.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався вимог ст. 65 КК України. Так, суд врахував ступінь тяжкості кримінального проступку, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання посередньо, вживає спиртні напої, раніше не судимий; вчинив кримінальний проступок проти здоров`я особи; у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває, не працює, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання судом встановлено не було, та дійшов вірного висновку про призначення покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, тому не вбачає підстав для його скасування, як того просить апелянт.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.10.2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: