ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1166/20 Справа № 204/4943/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2020 року про задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на майно
за участю:
третьої особи, щодо майна
якої вирішується питання
про арешт ОСОБА_6 ,
встановила:
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2020 року задоволено клопотання дізнавача та накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучено під час огляду місця події 02.08.2020 року, а саме на транспортний засіб Aprilia д/н НОМЕР_1 ; номер шасі НОМЕР_2 , та ключі від вказаного транспортного засобу, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
СД Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000112 від 03.08.2020 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст. 290 КК України.
02 серпня 2020 року дізнавачем СД Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області біля буд. 68 по проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпрі, було проведено огляд транспортного засобу Aprilia, д/н НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням гр. ОСОБА_6 , в ході якого було встановлено, що транспортний засіб за базою «Interpol» є викраденим, свідоцтво на транспортний засіб водій не надав.
Зазначений транспортний засіб, ключі до нього було вилучено. Транспортний засіб тимчасово зберігається на території Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що вилучені в ході проведення огляду місця події 02 серпня 2020 року об`єкти кримінального проступку - транспортний засіб Aprilia, д/н НОМЕР_1 , з ключами до нього, відповідають критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України, і визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, подальшого проведення експертиз, необхідно накласти арешт на вказане майно.
ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.
Посилається на те, що транспортний засіб Aprilia та ключі від нього були вилучені 02 серпня 2020 року, про що складено відповідний протокол, а клопотання про арешт майна подане до суду лише 04 серпня 2020 року, тобто з порушенням строків, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України.
Вказує, що його не було повідомлено про розгляд даного клопотання, а копію ухвали отримав 12 серпня 2020 року.
Під час апеляційного розгляду третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
В судових дебатах ОСОБА_6 підтримав таку ж позицію.
Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, може бути оскаржена ухвала слідчого судді про арешт майна.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Як убачається з наданих матеріалів, в провадженні СД Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2020 року за №0000112, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 02 серпня 2020 року слідчим СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області біля буд. 68 по проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпрі, було проведено огляд транспортного засобу "Aprilia", д/н НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_6 , в ході якого було встановлено, що транспортний засіб за базою «Interpol» є викраденим, свідоцтво на транспортний засіб водій не надав.
Зазначений транспортний засіб, ключі до нього було вилучено. Транспортний засіб тимчасово зберігається на території Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
03 серпня 2020 року вказаний транспортний засіб та ключі до нього було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
04 серпня 2020 року дізнавач СД Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на транспортний засіб "Aprilia", д/н НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_6 та ключі від нього.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно з ч. 2, ч. 3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України речовим доказом є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій.
Аналізуючи матеріали провадження колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для накладення арешту на майно є необґрунтованими.
З огляду на положення ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Заборона розпорядження, користування та відчуження вказаним майном забезпечить збереження речових доказів та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх.
Крім того, власник майна має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, одразу ж, після зникнення підстав для застосування арешту.
Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання дізнавача про накладення арешту на майно було подано слідчому судді з порушенням строків, встановлених ч. 5 ст. 171 КПК України, є такими, що заслуговують на увагу, проте, оскільки клопотання було складено слідчим та погоджено прокурором саме 03 серпня 2020 року, колегія суддів не вважає це підставою для скасування правильного по суті рішення.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді або її зміни, не встановлено.
Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 , - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 серпня 2020 року про задоволення клопотання дізнавача та накладення арешту на майно, яке було тимчасово вилучено під час огляду місця події 02 серпня 2020 року, а саме на транспортний засіб Aprilia з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ; номер шасі НОМЕР_2 , та ключі від вказаного транспортного засобу, із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним транспортним засобом залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4