Номер провадження:1-кс/521/4001/20
У Х В А Л А
20 серпня 2020 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 03.01.2019 року за № 0000024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт об`єкту нерухомості квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває у власності ОСОБА_3 . Метою зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження прокурор зазначив збереження речового доказу та недопущення переходу права власності на вищезазначену квартиру на користь третіх осіб на час проведення досудового розслідування та судового розгляду.

Під час підготовки до розгляду зазначеного клопотання встановлено, що воно подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, що унеможливлює вирішення питання про задоволення клопотання або відмову в його задоволенні (відповідно до положень ст. 173 КПК України), і тягне його повернення прокурору для усунення недоліків.

Так, ч. 2 ст. 171 КПК України визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, серед іншого, підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Разом з тим, з викладених у клопотанні доводів та з наданих додатків (документів) неможливо встановити, чи визнане зазначене у клопотанні нерухоме майно речовим доказом у кримінальному провадженні, а також не визначено, яке відношення до кримінального провадження має власниця майна ОСОБА_3 .

За змістом ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Разом з тим, згідно із ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
З клопотання та доданих до нього матеріалів кримінального провадження не вбачається, який правовий статус має майно, на яке, на думку сторони обвинувачення, має бути накладено арешт, в контексті вимог ст. 98 КПК України.
Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається за участю осіб, до яких відноситься підозрюваний, обвинувачений, інший власник майна. Без повідомлення цих осіб клопотання може бути розглянуто лише у випадку необхідності забезпечення арешту майна. В матеріалах провадження відсутні належні докази, які б давали підстави суду дійти до висновку про наявність таких ризиків.
Суд позбавлений можливості здійснити повідомленнявласниці майна ОСОБА_3 про дату, час та місце судового засідання, оскільки відомості про місце її проживання, перебування або інші контактні дані цієї особи відсутні як у клопотанні, так і у доданих до нього документах.

Як визначено ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, встановивши строк у 72 години для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 171, 172 КПК України слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

Повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_2 клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 03.01.2019 року за № 0000024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України, - для усунення недоліків.

Встановити строк для усунення недоліків - 72 години з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1