Справа № 385/1142/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайвороні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000287 від 18.06.2020 року, про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хащувате, Гайворонського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, не одруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
представника цивільного позивача ДП «Голованівське лісове господарство» адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 16.06.2020 року, в обідній час, перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де в нього виник злочинний умисел направлений на незаконну порубку дерев, які знаходяться в урочищі «Могильненський байрак», що розташований за межами населеного пункту с. Могильне, Гайворонського району, Кіровоградської області на території Могилянської сільської ради.

З метою реалізації вказаного злочинного умислу ОСОБА_3 , заздалегідь знаючи, що діє неправомірно, в порушення ст. ст. 69, 100 Лісового кодексу України, ст. ст. 5, 12, 38, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 10 Закону України «Про рослинний світ», ст. ст. 9, 16, 25, 26 Закону України «Про природо-заповідний фонд України», а також всупереч вимогам пунктів 2, 3 «Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761 «Про врегулювання питання щодо спеціального використання лісових ресурсів», не маючи спеціального дозволу для використання лісових ресурсів - лісорубного або лісового квитка, тим самим не маючи права здійснювати порубку дерев, 16.06.2020 року, в обідній час, перебуваючи в кварталі № 71 відділу 1 урочища «Могильненський байрак», що розташований за межами населеного пункту с. Могильне, Гайворонського району, Кіровоградської області на території Могилянської сільської ради, за допомогою заздалегідь підготовленої бензопили «Good Luck» незаконно, таємно, умисно, з метою отримання прибутку, вчинив незаконну порубку дерев на території урочища «Могильненський байрак», тобто відділив від кореня до ступеня припинення росту три сухостійних дерева породи дуб, а саме: одне дерево діаметром у корі біля шийки кореня 42 см., вартістю 4666 гривень 03 копійки, два дерева діаметром у корі біля шийки кореня 46 см., загальною вартістю 11069 гривні 98 копійок, та два сироростучих дерева породи «Дуб», а саме: одне дерево діаметром у корі біля шийки кореня 44 см., вартістю 11069 гривень 97 копійок, одне дерево діаметром у корі біля шийки кореня 46 см., вартістю 11069 гривень 97 копійок, які у відповідності до статті 4 Лісового кодексу України є складовою частиною лісового фонду України.

Після чого, стовбури зазначених дерев ОСОБА_3 розпиляв на колоди, довжиною близько 1,5 м, та залишив їх на місці вчинення злочину.

17.06.2020 року, близько 05.00 години, ОСОБА_3 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, разом із необізнаним в його злочинних діях ОСОБА_6 , погрузив заздалегідь підготовлені колоди в салон транспортного засобу УАЗ (точної марки та реєстраційного номера під час досудового розслідування не встановлено), та перевіз до лісопильного цеху, що розташований на території ФГ «Олена», на вул. Шкільна, 1 в м. Гайвороні, Кіровоградської області, де збув вказані колоди стовбурів дерев ОСОБА_7 за грошові кошти в сумі 3 400 грн.

Своїми незаконними діями ОСОБА_3 внаслідок незаконної порубки двох сироростучих та трьох сухостійних дерева породи «Дуб» заподіяв істотну шкоду у вигляді знищення певного виду дерев, а саме Дуба, а також спричинив шкоду довкіллю, що виразилося у погіршенні породного складу, якості насаджень, захисних та ґрунтозахисних важливих екологічних властивостей лісосмуги, виникненні певних труднощі у відтворенні заліснення даної ділянки та заподіяв матеріальні збитки, які відповідно до висновку комплексної судової інженерно-екологічної експертизи № 3473/3494/20-27 від 31.08.2020 року становлять загальну суму 37875 гривень 94 копійки, що оцінюється, як істотна шкода, чим заподіяв державі в особі Державне підприємство «Голованівське лісове господарство» матеріальну шкоду на вказану суму.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Додатково зазначив, що вчинив дане кримінальне правопорушення у зв`язку із важким матеріальним становищем. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій, цивільний позов визнав повністю.
Представник цивільного позивача ДП «Голованівське лісове господарство» адвокат ОСОБА_5 в судовому засідання цивільний позов поданий в інтересах державного підприємства підтримав повністю, просить такий задоволити. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.
За згодою сторін, згідно ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.

Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 246 КК України.

Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 246 КК України, оскільки такий вчинив незаконну порубку дерев у лісах, перевезення та збут незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме: кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 246 КК України, відноситься до нетяжкого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 непрацевлаштований, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді начальника Гайворонського районного сектору з питань пробації Філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області від 27.10.2020 року ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 є середній. На думку органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не створить високої небезпеки для суспільства.

За положенням ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Ураховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ОСОБА_3 слід визначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 246 КК України у виді обмеження волі на певний строк, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд при призначенні покарання обвинуваченому у виді обмеження волі на певний строк бере до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять обмежень щодо призначення такого виду покарання за ч.3 ст. 61 КК України. Разом з цим такий вид покарання, як штраф не може бути застосований, оскільки в обвинуваченого відсутній будь-який дохід та кошти, такий не є працевлаштований.

Призначене судом покарання у виді обмеження волі за ч.1 ст. 246 КК України, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме поняттю та меті покарання.

Між тим, суд, приймаючи до уваги наведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Частиною 1 статті 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Голованівське лісове господарство» матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 37 875 грн. 94 коп., підлягає задоволенню, з огляду на те, що розмір матеріальної шкоди належним чином обґрунтований та доведений.

Щодо витрат на правничу допомогу, які просить стягнути цивільний позивач, слід зазначити таке.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, якими являються квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Повноваження представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_5 підтверджені договором про надання правової допомоги № 60 від 08.10.2020 року, ордером серії ВА № 1007673 від 08.10.2020 року, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП № 002441.

В якості доказів про витрати на правову допомогу надано: додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 60 від 08.10.2020 року, розрахунок суми за надану правничу допомогу від 08.10.2020 року та платіжне доручення № 16588 від 27.10.2020 року на суму 9600 грн.

Частиною 9 статті 139 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд із урахуванням думки учасників судового провадження, критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, складності та конкретних обставин справи, приходить до висновку, що на користь цивільного позивача слід стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на правничу допомогу в розмірі 9600 грн.

Відповідно до положень ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню процесуальні витрати за проведення експертизи.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 373, 374 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов Державного підприємства «Голованівське лісове господарство» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Голованівське лісове господарство» завдану матеріальну шкоду в розмірі 37 875 (тридцять сім тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 94 (дев`яносто чотири) коп. та 9 600 (дев`ять тисяч шестисот) грн. процесуальних витрат, а саме на правничу допомогу, які перерахувати на рахунок (IBAN) UA5104959, отримувач УК у Голованівському районі, код отримувача (ЄДРПОУ) 37791599, код класифікації бюджету 24062100, банк отримувача Казначейство України.

Речові докази: два відеозаписи «VID 20200619_151845» та «VID_20200619_152815», які записано на компакт-диск (CD-R) «VIDEX», 52х, 700Mb, 80 min, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження;
дубові дошки, об`ємом 0,8 м3, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 ), повернути Державному підприємству «Голованівське лісове господарство».
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3922 грн. 56 коп. витрат на залучення експерта.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1

12.11.2020