Справа № 154/2033/20 Провадження №11-кп/802/90/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 185 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Березичі, Любешівського району, Волинської області, громадянка України, освіта середня-спеціальна, заміжня, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, не судима,
визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

В С Т А Н О В И В
Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 24 травня 2020 року в період з 10 год. 06 хв. по 10 год. 13 хв. в торговому залі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрала з полиць вищезазначеного магазину: три блокноти для записів, два маркери, набір олівців, степлер, щітку для чищення одягу, десять простих олівців, дві банки шампуні чим спричинила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 301 грн. 53 коп.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу із доповненнями до неї, у якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченої, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості злочину, внаслідок м`якості. За наслідками розгляду даного кримінального провадження, суд визнав можливим призначити обвинуваченій покарання в межах санкції статті, що діяла на момент вчинення нею крадіжки (в редакції Закону України №1449-VI від 04 червня 2009 року) та, у тому числі, передбачала покарання у виді штрафу від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Проте, суд, без зазначення виду, призначив ОСОБА_7 покарання в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що не передбачено санкцією вищевказаної статті. У зв`язку цим, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (в редакції Закону України №1449-VI від 04 червня 2009 року) та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, обвинувачену, яка відносно її задоволення не заперечувала, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

ОСОБА_7 обвинувачується у таємному викраденні майна (крадіжці), за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 185 КК України.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції, а тому апеляційний суд не переглядає вирок суду в цій частині на предмет його законності та обґрунтованості.

Разом з тим, доводи прокурора, викладені у поданій ним апеляційній скарзі, про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Відповідно до абз. 2 п.25 Постанови пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» покарання має бути визначене у вироку таким чином, що під час його виконання не виникало жодних сумнівів стосовно його виду і розміру.

Ст.ст. 51, 53, 65 КК України визначено, що штраф є одним із видів покарань, які можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, та є грошовим стягненням, що накладається судом у випадках та розмірі, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

А згідно із ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку повинні бути чітко зазначені вид і розмір основного та додаткового покарання, призначені засудженому за кожний злочин, а також за сукупністю злочинів або вироків.

Як убачається із змісту резолютивної частини вироку, визнавши ОСОБА_7 винуватою за ч. 1 ст. 185 КК України, суд призначив їй покарання у виді 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., без зазначення його виду.

Окрім того, санкція ч. 1 ст. 185 КК України, яка діяла на момент вчинення крадіжки ОСОБА_7 24 травня 2020 року, передбачала відповідальність, у тому числі, у виді штрафу в розмірі від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Тобто, суд без зазначення у резолютивній частині вироку суду обраного виду покарання також призначив, без застосування ст. 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом), штраф у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який не передбачений санкцією даної статті.

Через неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, вирок суду в частині призначеного покарання слід скасувати та ухвалити новий вирок, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винної, яка винуватість у вчиненому визнала, просила суд її суворо не карати, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.
До обставин, які пом`якшують покарання апеляційний суд відносить: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також повне та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, апеляційний суд вважає можливим призначити ОСОБА_7 мінімальний розмір штрафу, визначеного санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.
Таке покарання буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нею та іншими особами нових злочинів, тобто досягнута його мета.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч.1 ст. 185 КК України (в редакції Закону України №1449-VI від 04 червня 2009 року) покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: