Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2020 задоволене клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 15 лютого 2021 року включно, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник вважає її незаконною. Вказує, що лише ступінь тяжкості інкримінованого її підзахисному кримінального правопорушення та наявність судимості не можуть слугувати єдиною підставою для застосування до нього виняткового запобіжного заходу. Посилається на те, що місцевим судом необґрунтовано, що передбачені ст.177 КПК України ризики не зменшилися. З огляду на наведене, просить ухвалу місцевого суду скасувати і постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника, яка апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі та просила скасувати ухвалу суду і застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Положення ст.177 КПК України регламентують, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч.3 т.197 КПК України, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На думку апеляційного суду, місцевий суд відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
У кримінальному провадженні № 0003041 від 22.10.2020 ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений раніше судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку. Вчинив новий умисний злочин під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком суду.
ОСОБА_7 неодружений, не працює. У матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які свідчили б про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.
Вищевикладене свідчить про те, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.
Таким чином, апеляційний суд вважає, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Тому, зазначені в апеляційній скарзі доводи захисника, жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 грудня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 без змін.

Головуючий

Судді