УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представників володільця майна - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 120 201 000 000 007 49 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України про арешт майна,

в с т а н о в и в :

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні 120 201 000 000 007 49 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України про арешт документів, що були вилученні 03.09.2020 в ході проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 .

Обгрунтовуючи доводи клопотання слідчим зазначено, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві за процесуальним керівництвом прокуратури міста Києва перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000749 від 03.08.2020 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

03.09.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Того ж дня, 03.09.2020 на підставі ухвал слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого було виявлено та вилучено п`ять аркушів паперу з друкованим тексом, сертифікати іменних акцій та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 , які слідчим в порядку ст. 98 КПК України визнано речовими доказами.

На думку слідчого, оскільки вказане майно, що були вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 визнані речовим доказом, з метою забезпечення збереження речового доказу, слідчий просив накласти арешт на п`ять аркушів паперу з друкованим тексом, сертифікати іменних акцій та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 ..

В судовому засіданні слідчий, що входить до групи слідчих у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , доводи клопотання підтримала, просила клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Представники володільця майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожен окремо, заперечували проти задоволення клопотання слідчого, вважаючи його не обґрунтованим та відсутніми підстави визначенні ч.2 ст.170 КПК України для накладення арешту на майно, що було вилученні в ході проведення обшуку. Оскільки вилучені під час обшуку документи та сертифікати набуті в законний спосіб, не мають жодного відношення до кримінального провадження, не входять до переліку, щодо якого ухвалою слідчого судді прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення тобто є тимчасово вилученим майном та підлягають поверненню власнику за відсутності правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Заслухавши слідчого, представників володільця майна, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві за процесуальним керівництвом прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000749 від 03.08.2020 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

03.09.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Того ж дня, на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого було виявлено та вилучено п`ять аркушів паперу з друкованим тексом, сертифікати іменних акцій та паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_7 .

Обгрунтовуючи підстави для накладення арешту слідчий вказує, що вилученні документи та сертифікати є речовими доказом у даному кримінальному провадженні, а необхідність накладення арешту виникла для забезпечення збереження речового доказу.

Так, згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, доводи клопотання прокурора та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для накладення арешту на документи та сертифікати, що були вилученні в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Співставляючи зміст ухвали слідчого судді про обшук та протокол обшуку, вбачається, що дозволу на вилучення зазначеного у клопотанні слідчого майна не надавалось, а вилучені документи та сертифікати не наділені тими ознаками на вилучення яких прямо вказано в ухвалі суду.
Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Отже встановлено, що вилученні під час обшуку документи та сертифікати набули статусу тимчасово вилученого майна.

Однією з правових підстав для накладення арешту слідчим вказується збереження речового доказу, оскільки вилученні сертифікати та документи постановою слідчого визнанні речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Проте, в доданих до клопотання прокурора матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що належне ОСОБА_7 майно, що було вилучено за результатом проведення обшуку, набуте кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений лише на гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом тобто ті які містять ознаки встановлені ст. 98 КПК України, а тому без доведеності незаконності походження тимчасово вилученого майна, яке відповідає критеріям даної норми закону, слідчий суддя позбавлений можливості накласти на нього арешт із цією метою.
Окрім цього, слідчим суддею не встановлено обставин за якими мета викладена у клопотанні слідчого, а саме накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів підтверджуються та співвідносяться з матеріалами справи, отже на час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно у слідчого судді відсутні правові підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Будь-яких інших правових підстав для накладення арешту на майно, що було вилучене що були вилученні в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 слідчим не наведено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Отже сукупність вказаних вище обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для арешту на майно,що було вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, що було вилучене 03.09.2020 за результатом проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_7 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.
Повний текст ухвали проголошено 16.09.2020 о 08 год. 40 хв.

Слідчий суддя: