Дата документу 13.07.2020 Справа № 324/438/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 324/438/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1259/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула 13 липня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст. 309 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Пологівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.1 ст. 309 КК України.
Прокурор у судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки ризики, які існували на час обрання та продовження строку даного запобіжного заходу, а саме: можливість вчинення інших злочинів та можливість переховуватися від суду, не зменшилися, а підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, оскільки обрання більш м`яких запобіжних заходів не дозволить запобігти вказаним ризикам.

Ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строкомдо 27 липня 2020 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою зазначив, що за вчинення кримінального правопорушення по ст.. 185 КК він обвинувачується лише в одному епізоді, потерпілому більшу частину збитків він відшкодував. Вказує, що до затримання він офіційно працював, має постійне місце проживання, на виклики слідчого з`являвся, а доводи прокурора щодо тяжкості злочинів вважає не підтвердженими. Просить скасувати ухвалу суду від 29.05.2020 року, та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У зв`язку із відсутністю клопотання про забезпечення участі апелянта при апеляційному розгляді та відсутністю питань щодо погіршення становища апелянта, а також відсутності клопотань його захисника адвоката ОСОБА_8 про відкладення провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути провадження за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовноОСОБА_7 , суд першої інстанції фактично обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження досягненням дієвості цього провадження через недопущення переховування обвинуваченого та запобіганню вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого (ч. 3 ст. 185 КК України) та нетяжкого (ч. 1 ст. 309 КК України) кримінальних правопорушень, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Одночасно суд враховує, щоОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, тобто не має законного джерела доходу, що у своїй сукупності додатково засвідчує існування ризику переховування обвинуваченого від правосуддя.
До того ж, ОСОБА_7 неодноразово (7 разів) притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що свідчить на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Доводи апеляційної скарги щодо незгоди із зазначеними вище ризиками,колегія суддів вважає непереконливими.

Твердження обвинуваченого щодо відшкодування потерпілому більшої частини завданих збитків не спростовують висновків суду.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Пологівського районного суду Запорізької області від 29 травня 2020 року, якою продовжено до 27 липня 2020 року запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4