Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/8633/17
Провадження №1-кп/523/174/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

13.10.2020 Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0000453 щодо:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця смт. Красні Окни Одеської області, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину 2007 року народження, працюючого військовослужбовцем за контрактом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2015 року, приблизно о 09год. 00хв., ОСОБА_11 знаходячись біля будинку №43 по вул. Далекосхідній в м. Одесі, в ході сутички, що виникла на ґрунті довготривалих неприязних відносин з ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння шкоди здоров`ю останньої, шляхом нанесення тілесних ушкоджень, що виникли в ході конфлікту, схопив ОСОБА_9 за кість правої руки і з великою силою почав її здавлювати і викручувати, після чого, остання відчула сильний біль в фаланзі п`ятого пальця правої руки. В результаті умисних дій ОСОБА_12 , ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи нігтьової фаланги V пальця, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 23.02.2016 за №11 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
В судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_12 вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченню не визнав та пояснив, що на момент скоєння інкримінованого йому злочину, він зі своєю дружиною ОСОБА_9 був розлучений. За рішенням суду був встановлений порядок побачень з їх спільною дитиною. 28.11.2015р., ОСОБА_12 приїхав за адресою: м. Одеса, Далекосхідна ,43, де до нього вийшла ОСОБА_9 з дитиною та повідомила йому, що доньку вона не віддає, в зв`язку з тим, що дитина захворіла, тоді ОСОБА_12 взяв доньку на руки, а його дружина криком звернулась до доньки та наказала їй бігти, тоді обвинувачений ОСОБА_12 зпустив з рук дитину. Після крику ОСОБА_9 , вибігла її мама та намагалась вибити обвинуваченому ОСОБА_12 окуляри, після чого, всі троє закрилися в домі. ОСОБА_12 викликав поліцію, які по приїзду зайшли до помешкання та відібрали покази, а ОСОБА_12 в свою чергу написав заяву в поліцію. При цьому обвинувачений ОСОБА_12 надав суду пояснення, що потерпілу ОСОБА_12 він не чіпав та не бив, а також не хапав дружину за руки, та не викручував її. Під час їх спільного проживання сварок у родині не було, але з її матір`ю у нього склалися непризнанні відносини з першого часу. В момент конфлікту зі слів обвинуваченого вони були четверо, і свідків не було.

Незважаючи на ту обставину, що обвинувачений не визнає своєї вини у скоєнні злочину, винуватість останнього у вчиненому злочину підтверджується сукупністю наступних доказів:

- показами потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що 28.11.2015р., з ранку, до її місця мешкання приїхав колишній чоловік ОСОБА_12 , який хотів взяти їх спільну дитину, але між ними виник конфлікт, під час якого, обвинувачений ОСОБА_12 схватив її за руку, та вона почала кликати на допомогу, після чого, на її крики вибігла матір та сусіди. Потім, потерпіла з домашнього телефона викликала поліцію, та надала останнім пояснення, після чого, сусід на ім`я ОСОБА_13 відвіз її до лікарні, де їй діагностували перелом;

-показами свідка ОСОБА_14 , яка пояснила суду, що потерпілу знає з дитинства, та бачила як у 2015 році, зранку до помешкання потерпілої ОСОБА_9 , приїхав обвинувачений ОСОБА_12 , йому на зустріч вийшла потерпіла з донькою, яка не хотіла йти до батька та просила мати залишити її вдома, після чого, ОСОБА_12 схопив дівчину на руки, але вона тручалась, далі до них з хати вийшла мати потерпілої, при цьому, свідок зазначила, що бачила як обвинувачений ОСОБА_12 тримав ОСОБА_9 за руку, а потім схопив її за горло, також свідок зазначила суду, що рука потерпілої була червоного кольору;

-показами свідка ОСОБА_15 , яка пояснила суду, що з обвинуваченим ОСОБА_12 та потерпілою ОСОБА_12 вона знайома, конфліктів в їх родині вона не спостерігала. 28.11.2015р., вона побачила, як ОСОБА_12 тримав за руку свою дружину і в неї на очах були сльози, та вона просила свою матір про допомогу, при цьому ОСОБА_16 наголосила, що бачила як обвинувачений ОСОБА_12 тримав потерпілу за руку біля 30 секунд, після чого, на крик вибігли люди та викликали поліцію;

-показами свідка ОСОБА_17 , яка пояснила суду, що вона є тещою обвинуваченого ОСОБА_12 , того дня, вона знаходилась вдома та перебувала на кухні, де було відкрито вікно, через яке вона почула, як її донька кличе про допомогу, коли вона вийшла на вулицю то побачила, як її зять ОСОБА_12 тримає доньку за руку та викручує її, коли вона наблизилась до них, то ОСОБА_12 почав їй погрожувати;

-показами експерта ОСОБА_18 , який в судовому засіданні був попереджений про кримінальну відповідальність та який надав пояснення щодо ходу проведення медичної експертизи, та визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, діагностованих у потерпілої ОСОБА_9 .

Суд критично відноситься до письмових доказів, наданих стороною захисту, оскільки вони не спростовують та не підтверджують вину ОСОБА_11 а саме: талону повідомлення №004811 від 28.11.2015р., відповідно до якого від ОСОБА_11 прийнято заву, яку зареєстровано за №3053 (на 1арк); ухвали Суворовського районного суду від 26.12.2019р., якою задоволено скаргу захисника Мевлід в інтересах ОСОБА_12 на бездіяльність слідчого (на 2арк.); листу №39/1210 від 30.01.20р. (на 1арк.); висновку за результатами перевірки ЖЄЗОП №3053 від 28.11.2015р. (на 25арк.); листам від 17.12.2019р. №39/16073 і від 15.01.2020р. №39/М-52 та №39/М-53 (на 4арк.); копії журналу ПТЗЧ Хаджибеївського ВМ (на 1арк); рапорту працівника поліції від 28.11.2015р. (на 1арк.); листу №5/287/2018 від 05.02.2018р. (на 1арк.); листам адвоката Мевлід на ім`я начальника Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області (на 7арк.); талону повідомлення №004875 від 12.12.2015р., відповідно до якого від ОСОБА_11 прийнято заву, яку зареєстровано за №5165 (на 1арк.); ксерокопії клопотань адвоката Мевліда (на 3арк.).

Показання обвинуваченого та його твердження про те, що він не наносив тілесних ушкоджень і тим самим не скоював злочин та надані стороною захисту вищевказані письмові докази, суд розцінює як лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення кримінальної відповідальності, та які спростовується вищезазначеними дослідженими в судовому засіданні доказами.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікую за ч.1 ст.122 КК України нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

При призначенні покарання ОСОБА_12 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_12 , є особою раніше не судимою, вперше скоїв злочин та притягається до кримінальної відповідальності, скоїв злочин, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується задовільно, працює військовослужбовцем за контрактом, має на утриманні малолітню дитину.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_12 , передбачені ст.66 КК України, судом не встановлені.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_12 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, з урахуванням особи ОСОБА_12 , який є особою раніше не судимою, скоїв злочин, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризується задовільно, працює військовослужбовцем за контрактом, має на утриманні малолітню дитину 2007 року народження, приймаючи до уваги думку потерпілої, яка просить призначити суворе покарання обвинуваченому, суд приходить до висновку про те, що виправлення ОСОБА_12 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без ізоляції від суспільства із призначенням покарання у виді позбавлення волі та із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню, оскільки підтверджується документально.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити ОСОБА_11 , від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000гривень задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 50000гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку засудженому та прокурору, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя: ОСОБА_1