ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 629/2982/17
провадження № 51-5115км19
Верховний Суд колегією суддів
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року, постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001166, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у тому АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України (далі КК).
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 345 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він за обставин, установлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Так, 20 травня 2017 року о 01:30 по лінії «102» до Головного управління Національної поліції в Харківській області надійшло повідомлення про розбиття скла в належному ОСОБА_8 автомобілі ВАЗ 21-08 невідомою особою, яка втекла у напрямку будинку № 15 на вул. Благовіщенська у м. Лозовій.

На місце події виїхала група швидкого реагування сектору реагування патрульної поліції Лозівського ВП ГУНП в Харківській області у складі працівників поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Виконуючи свої службові обов`язки, перебуваючи у форменому одязі з символікою Національної поліції України, на якому містилися спеціальні жетони з особистими номерами поліцейських, маючи при собі вогнепальну зброю, здійснюючи переслідування правопорушника у напрямку, вказаному очевидцями правопорушення, працівники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зайшли до двору будинку АДРЕСА_3 та підійшли до сміттєвих баків, які там стояли, після чого із-за цих баків вибіг ОСОБА_7 , обличчя якого приховано балаклавою, та почав розмахувати руками, тримаючи при цьому в одній руці ніж, а в іншій металеву палицю, і наближатися до ОСОБА_10 .
Останній скомандував ОСОБА_7 зупинитися та повідомив, що це поліція. Поліцейський ОСОБА_9 також скомандував ОСОБА_7 зупинитися та попередив, що у разі відмови до нього буде застосовано вогнепальну зброю. ОСОБА_7 , будучи проінформованим та достовірно розуміючи, що перед ним перебувають працівники поліції під час виконання ними службових обов`язків, які були одягнені у формений одяг, на якому містилися спеціальні жетони з особистими номерами поліцейських, діючи з прямим умислом, ножем, який тримав у правій руці, вдарив ОСОБА_9 по лівій руці, чим заподіяв останньому легких тілесних ушкоджень.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 11 липня 2019 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 без змін.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення, а кримінальне провадження закрити.
Суть доводів, наведених у касаційній скарзі захисника, зводиться до його вказівок на те, що вирок місцевого суду щодо його підзахисного є незаконним і необґрунтованим, а матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкриміновано йому злочину. Захисник вважає, що суд першої інстанції у вироку вибірково, з обвинувальним ухилом посилається на докази. Крім того, місцевий суд не звернув уваги на висновок експертизи від 14 грудня 2018 року № 22877/27615, в якому вказано, що постріл було здійснено з неблизької дистанції більше 1,5 м, що, на думку захисника, свідчить про неспроможність показань потерпілого в частині заподіяння йому засудженим тілесних ушкоджень. Суд послався на висновок судово-медичної експертизи від 21 серпня 2018 року № 290-ЛЗ/17, але не врахував та не вказав у тексті вироку того, що не виключено можливості виникнення поранення у потерпілого від руки самого потерпілого. Захисник посилається на те, що суд не звернув уваги на відмінність інформації у службових телеграмах поліції щодо кількості здійснених потерпілим пострілів, не врахував того, що під час досудового розслідування не було знайдено ножа та металевого предмета, які описував потерпілий. Апеляційний суд не зважив на вказані протиріччя, не дав оцінки доводам в апеляційній скарзі сторони захисту, не навів достатніх мотивів виходячи з яких, визнав їх необґрунтованими, а тому рішення цього суду не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), і є постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу сторони захисту, просили її задовольнити на підставах зазначених у цій скарзі.
Прокурор, навівши відповідні пояснення, заперечила проти задоволення касаційної скарги захисника, просила постановлені у кримінальному провадженні судові рішення залишити без змін.
Потерпілий ОСОБА_9 подав письмову заяву, в якій просить касаційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 провести за його відсутності.
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже виходячи з наведених положень процесуального закону, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При перевірці доводів, наведених у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Однак, попри те, що захисник посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, суть доводів його касаційної скарги полягає у незгоді з наданою судами першої та апеляційної інстанції оцінкою доказів і, відповідно, встановленими судами фактичними обставинами, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, який не встановив порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів.
При перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Доводи захисника ОСОБА_6 щодо заперечення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та були належно оцінені у вироку.
Так, поряд з іншими доказами, суд обґрунтовано послався, у тому числі, на показання: потерпілого ОСОБА_9 , який у деталях розповів про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень під час несення служби у складі сектору реагування патрульної поліції Лозівського ВП, при цьому потерпілий чітко вказав, що у засудженого в лівій руці був металевий предмет, схожий на палицю, а в правій руці клинок чи ніж, яким він ударив його по тильній поверхні лівої кисті; сам засуджений не заперечував того, що перебув на місці події, де отримав вогнепальне поранення живота; свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які повністю підтвердили показання потерпілого; свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , котрі вказали, що коли працівники поліції світили своїми ліхтариками у бік сміттєвих баків, ділянка яких не освітлювалася та біля яких була купа гілля дерев, з-за цих баків із криками вибігла людина у масці, після чого було застосовано зброю. Свої показання потерпілий та свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 підтвердили і під час проведення слідчих експериментів, протоколи та відеозаписи яких дослідив місцевий суд і будь яких розбіжностей у показаннях потерпілого та цих свідків під час їх допиту у судовому засіданні та під час проведення слідчих експериментів не встановив.
Суд також обґрунтовано послався:

на протоколи огляду місця події від 20 травня 2017 року з фототаблицями, під час яких було вилучено гільзи від пістолета Макарова; на протокол обшуку від 20 травня 2017 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого в цьому домоволодінні та гаражі було виявлено та вилучено дві пари спортивних штанів, спортивну кофту, футболку, а також маску чорного кольору; на протокол тимчасового доступу до речей і документів від 31 травня 2017 року, під час якого було вилучено маску (балаклава) чорного кольору, спортивну кофту сірого кольору зі слідами РБК, футболку сірого кольору (без рукавів) зі слідами РБК, спортивні штани чорного кольору «Everlast», спортивні штани чорного кольору «Nike», та протокол тимчасового доступу до речей і документів від 26 лютого 2018 року, під час якого вилучено скан-копії висновку судово-медичної експертизи від 27 листопада 2017 року № 206-МК/17, висновку судово-балістичної експертизи від 10 жовтня 2017 року № 302, висновку судово-медичної експертизи від 12 червня 2017 року № 176-ЛЗ/17.

на висновки судово-медичних експертиз від 01 червня 2017 року № 187-ЛЗ/17, від 12 червня 2017 року № 176-ЛЗ/17, від 07 липня 2017 року № 201-ЛЗ/17, від 21 серпня 2017 року № 290-ЛЗ/17, якими встановлено наявність у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, визначено їх ступінь тяжкості й локалізацію; (допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_16 підтвердив вищенаведені висновки судових медичних експертиз).

на інші наведені у вироку докази.
Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд, здійснивши судовий розгляд в межах пред`явленого обвинувачення дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Зазначені у вироку докази є логічним, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у їх достовірності, а доводи захисника про протилежне Верховний Суд вважає безпідставними.
Апеляційний суд перевірив ці висновки місцевого суду, визнав їх обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і Верховний Суд.
При цьому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі сторони захисту доводам, які фактично є аналогічними доводам, наведеним у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у задоволенні апеляційних вимог.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків судів першої та апеляційної інстанцій, касаційна скарга захисника не містить.
Посилання захисника на те, що місцевий суд вибірково, з обвинувальним ухилом посилався на докази, зокрема на висновок судово-медичної експертизи від 21 серпня 2018 року № 290-ЛЗ/17, Верховний Суд вважає необґрунтованими.
Незазначення у тексту вироку про те, що згідно зі вказаною експертизою не виключено можливості виникнення поранення у потерпілого від руки самого потерпілого, не ставить під сумнів законності й обґрунтованості судового рішення в цілому, оскільки як допитані у судовому засіданні потерпілий, так і свідки чітко вказали на те, що в особи, яка здійснила напад на потерпілого, був у правій руці предмет, схожий на ніж, яким вона і вдарила потерпілого у руку. Свої покази потерпілий та свідки підтвердили під час слідчого експерименту, а у висновках судово-медичних експертиз від 12 червня 2017 року № 176-ЛЗ/17та від 07 липня 2017 року 201-ЛЗ/17 зазначено, що різана рана кисті у ОСОБА_9 могла утворитись у строк та за обставин, на які вказали потерпілий ОСОБА_9 , а також свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 під час проведення слідчого експерименту від 16 червня 2017 року.
Що стосуються розбіжностей, на які акцентує увагу захисник, між висновком додаткової комплексної експертизи зброї та експертизи з дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу від 14 грудня 2018 року № 22877/27615, згідно з яким відстань пострілу, в результаті якого ОСОБА_7 отримав поранення живота більша ніж 1.5 метра та показами наданими у судовому засіданні потерпілим ОСОБА_9 , який серед іншого показав, що він здійснив постріл коли нападник був на відстані від нього приблизно одного метру, Верховний Суд вважає, що такі розбіжності не мають принципового характеру оскільки є не суттєвими і можуть пояснюватися швидкістю подій, особливостями пам`яті та суб`єктивним сприйняттям особою (потерпілим ОСОБА_9 ) обставин вчинення злочину.
Інші зазначені у вироку докази, зокрема й ті, на які посилається захисник у своїй касаційній скарзі, стосуються факту здійснення пострілу поліцейським ОСОБА_9 , внаслідок якого ОСОБА_7 отримав вогнепальне поранення живота, що не заперечується жодною із сторін кримінального провадження.
В цій частинні Верховний Суд бере до уваги те, що за вказаним фактом було проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000052, за наслідком якого постановою старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області від 05 грудня 2017 року вказане провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з відсутністю в діях працівника сектору реагування патрульної поліції № 4 Лозівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК. Вказана постанова прокурора є чинною, а даних про її оскарження або скасування матеріали кримінального провадження не містять.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належно умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися при постановленні рішень.

Під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не було встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для скасування постановлених у кримінальному проваджені судових рішень.
Враховуючи наведене і керуючись статтями 433, 434, 436438, 441, 442 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення без зміни.

На цих підставах Верховний Суд ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3