Справа № 591/8039/20
Провадження № 1-кп/591/332/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні клопотання прокурора по кримінальному провадженню № 0002377 про його закриття в зв`язку з невстановленням особи, що вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :
До Зарічного районного суду м. Суми надійшло наведене клопотання, яке прокурор в письмовій заяві підтримав та мотивував тим, що Сумським ВП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002377, відкритого за ознаками ч. 1 ст. 186 КК України за фактом вчинення грабежу 16 травня 2014 року по вул. Харківська, 7, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Оскільки передбачені ст. 49 КК України строки давності закінчились, а особу, що вчинила кримінальне правопорушення, встановлено не було, тому просив закрити кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Суд, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходить наступних висновків.
Встановлено, що 17 травня 2014 року було відкрите наведене кримінальне провадження № 0002377 за фактом вчинення зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Під час досудового розслідування було лише оглянуто місце пригоди, допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_3 , призначено експертне дослідження, а також направлені доручення оперативним підрозділам і всі ці дії були вчинені в травні-листопаді 2014 року, після чого жодної слідчої чи процесуальної дії, спрямованої на встановлення особи (осіб), що вчинили кримінальне правопорушення, в справі вчинено не було (навіть не були отримані відповіді на запити слідчого).
В даному випадку злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких та строки давності притягнення до кримінальної відповідальності з дня його вчинення, згідно ст. 49 КК України, становлять п`ять років, що свідчить про те, що формально існують підстави для застосування п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Водночас, ст. 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, якими є, зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ч. 1 ст. 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких в тому числі відносяться: законність, публічність.

Законність в свою чергу відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані в тому числі всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Принцип публічності (ст. 25 КПК України) серед іншого визначає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Внесення змін до КПК України і, зокрема, доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 3-1 не звільняє слідчого та прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених загальними засадами ст.ст. 9, 25 КПК України.

В даному випадку, як вбачається з наданих матеріалів, слідчий фактично проводив досудове розслідування в травні-листопаді 2014 року, в подальшому жодної слідчої чи процесуальної дії не вчиняв. Тобто, фактично, починаючи з 2014 року у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування та не здійснювались дії на виконання обов`язків встановлених ст.ст. 9, 25, 92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд вважає, що таке використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17 жовтня 2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0002377 шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Відтак, в задоволенні клопотання належить відмовити.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд виходить і з того, що по-перше наявність згоди однієї з потерпілих на закриття провадження з вказаних підстав не зумовлює обов`язку суду на винесення відповідного рішення.

По-друге, закриттю провадження по нерозкритому злочину заважає і та обставина, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності зумовлюються тяжкістю кримінального правопорушення, і в ситуації з вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України, у разі встановлення особи (осіб), що його вчинила, не виключена зміна кваліфікації на більш тяжкий злочин (наприклад у разі вчинення цього злочину повторно, групою осіб), що виключає закінчення строків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Тим більше, що в цій ситуації викликає сумніви попередня кваліфікація діяння, оскільки згідно матеріалів підозрюваним було застосовано насильство по відношенні саме до ОСОБА_3 , яка до речі навіть не залучена до участі в справі в якості потерпілої та відносно якої належним чином не перевірено наявності у неї тілесних ушкоджень.

Крім цього, про вказані обставини суд вже зазначав в своїй ухвалі від 05 грудня 2019 року, якою в задоволенні аналогічного клопотання прокурора по цьому ж провадженню вже було відмовлено, а після винесення попередньої ухвали жодної слідчої чи процесуальної дії, спрямованої на розкриття злочину чи на усунення зазначених вище недоліків так і не було вчинено.
На підставі ст.ст. 12, 49, ч. 1 ст. 186 КК України, керуючись ст.ст. 2, 9, 25, 284 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про закриття кримінального провадження № 0002377 від 17 травня 2014 року на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1