Справа № 626/553/17
провадження № 1-кп/632/16/20

У Х В А Л А

09 листопада 2020 року місто Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії суддів: головуючого - ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , розглядаючи у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ст. 257 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

З 07 грудня 2018 року, після зміни підсудності, у провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває вказане вище кримінальне провадження, якез 18 квітня 2017 року по 29 листопада 2018 рокуперебувало у провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурором подані клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ,оскільки вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а також у зв`язку із тим, що ризик, який в тому числі був підставою для обрання та продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, не зменшився та продовжує існувати.

Крім того, прокурор зазначив, щонаявні підстави, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику переховування від суду, на що вказують наступні обставини: відомості про обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які хоча і мають місця мешкання, однак офіційно не працевлаштовані, не мають стабільних джерел доходу, тобто засобів для існування, не одружені, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які могли б забезпечити їх належну процесуальну поведінку; характер та фактичні обставини інкримінованих зазначеним особам злочинів, у тому числі, вчинених у складі організованої групи, а також наслідки, які настали у вигляді смерті людини, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_9 і ОСОБА_10 ;тяжкість покарання у виді довічного позбавлення волі, яке може бути призначене цим обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів; відомості про обвинуваченого ОСОБА_6 , який хоча і має постійне місце мешкання та родину, однак не має стабільного джерела існування; характер та фактичні обставини інкримінованих йому злочинів, у тому числі, вчинених у складі організованої групи, а також те, що він є організатором банди, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_6 ; тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, яке може бути призначене обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Прокурор вважає, що сукупність наведених даних вказує на те, що ризик втечі є настільки очевидним, що йому не можна запобігти шляхом застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_9 та їх захисник ОСОБА_14 проти задоволення клопотань прокурора заперечували.

При цьому захисник зазначила, що ризику, на який посилається прокурор, можна запобігти шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

У зв`язку із цим адвокат ОСОБА_14 заявила клопотання про зміну обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, які підтримали ОСОБА_10 і ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_12 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора, зазначивши, що серйозністьризику у тому обсязі, на який посилається прокурор у своєму клопотанні, та що йому не можна запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, останнім не доведена.

При цьому обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_12 , кожний окремо, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, зазначивши, що він, обвинувачений, був затриманий 31 жовтня 2016 року, а з 02 листопада цього ж року перебуває під вартою, тобто строк цього запобіжного заходу на теперішній час є надмірним та у разі визнання його винуватим підлягає зарахування у строк призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015).

Таким чином, на даний час він фактично відбув більш ніж вісім років позбавлення волі більшу частину максимально можливого покарання. Розгляд кримінального провадження на протязі майже чотирьох років триває не з його вини.

До цього ж обвинувачений зазначив, що він раніше не судимий,має постійне місце проживання, де мешкає з родиною, утримує трьох мал олітніх дітей 2008, 2011 та 2017 років народження,ніякої загрози не становить, зобов`язується виконувати покладені на нього обов`язки.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах питання, яке вирішується, суд доходить наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції Українипередбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

01 листопада 2016 року слідчим суддею Красноградського районного суду Харківської області щодо ОСОБА_10 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 29 грудня 2016 року.

Також слідчим суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області 02 листопада 2016 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 .

У подальшому строки дії вказаного запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 кожного окремо, неодноразово продовжувалися слідчими суддями та судом. Останній раз 14 вересня 2020 року по 12 листопада поточного року.

Статтею 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Також ст. 199 КПК України передбачено, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, враховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ізпрактикою ЄСПЛ доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підставу для втручання в право особи на свободу.

Однак, відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
У розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_9 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих їм злочинів,можуть вдатися до відповідних дій.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку.

Так, ОСОБА_9 має постійне місце мешкання, однак не одружений, не має родини, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, що могли б забезпечити його належну процесуальну поведінку;не має майна, за відсутності стабільних джерел існування обвинувачується, у тому числі, у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності із застосуванням насильства, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, до того ж вчинених у складі банди,наслідком чого є заподіяння смерті іншій людині, за яке передбачене максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_10 , який має постійне місце мешкання, однак не одружений, не працює, не має значної кількості майна, тобто, не має міцних соціальних зв`язківв місці його постійного проживаннята стабільних джерел існування, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти власності та життя людини, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за які передбачене максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Враховуючи наведене, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , а також те, що судовий розгляд триває і не завершений зоб`єктивних причин, докази у кримінальному провадженні ще у повному обсязі не досліджені, в світлі чого, незважаючи на те, що обвинувачені тривалий час знаходяться під вартою, ризик переховування від суду, який виправдовує їх тримання під вартою і був однією із підстав для застосування саме такого запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати.

З метою запобігання наявному ризику щодо кожного з обвинувачених, забезпечення їх належної процесуальної поведінки під час судового розгляду, а також виконання ними процесуальних рішень у справі, суд доходить висновку про доцільність продовження раніше застосованого щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Щодо можливості запобігання наявному ризику шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 інших, більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України, у тому числі й домашнього арешту, то суд з урахуванням даних, які характеризують обвинувачених, тяжкості злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, стану здоров`я, щодо якого на даний час у розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування вказаних осіб під вартою, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявному ризику.

Крім того, суд, приймаючи до уваги, на виконання вимог ст. 178 КПК України, дані про особи обвинувачених, не визнає їх на даному етапі такими, що збільшують довіру до них настільки, щоб ризик переховування з їх боку вважати менш значимим.

Оскільки клопотання обвинувачених ОСОБА_10 і ОСОБА_9 та їх захисника ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою націлодобовий домашній арешт та доводи в їх обґрунтування спростовуються наведеними вище висновками суду, то у задоволенні вказаних клопотань слід відмовити.

Разом із цим вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає, що останній дійсно обґрунтовано обвинувачується у скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі проти власності, вчинених із застосуванням насильства, у складі банди, в організації якої він обвинувачується - ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 257 КК України, за які передбачене покарання, максимальна санкція яких становить п`ятнадцять років позбавлення волі.

При цьому з клопотання прокурора вбачається, що ризик переховування ОСОБА_6 від судуґрунтується тільки на тяжкості покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчинені інкримінованих злочинів, в сукупності із даними про особу обвинуваченого та обставинами його життя.

На думку прокурора, сукупність наведених даних вказує на те, що наявному ризику не можна запобігти шляхом застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Суд зазначає, що сукупність наведених прокурором даних, з урахуванням зазначених вище положень КПК України та практики ЄСПЛ, дає підстави дійти висновку про наявність ризику,передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування ОСОБА_6 від суду.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора нанаявність зазначеного ризику.

Відповідно до п.п. 61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 24 липня 2003 року питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Водночас, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд враховує такі обставини.

Як вже зазначалося, дане кримінальне провадження надійшло на розгляд суду 18 квітня 2017 року, судове провадження у Первомайському міськрайонному суді Харківської області триває з 07 грудня 2018 року.

На даний час судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин, основними із яких є:непрацюючий протягом тривалого часу ізолятор тимчасового тримання, що призводить до нерегулярного розгляду даного кримінального провадження, із значними проміжками часу між судовими засіданнями, протягом 2-3 годин на день; недоставка обвинувачених конвойною службою; неявка учасників судового провадження; витребування процесуальних документів та речових доказів із різних органів, які проводили досудове розслідування.

Наведені обставини перешкоджають своєчасному розгляду кримінального провадження. З цих підстав судові засідання у кримінальному провадженні досить часто відкладаються.

ОСОБА_6 був затриманий 31 жовтня 2016 року, а з 02 листопада цього ж року щодо нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому у разі визнання його винуватим строк попереднього ув`язнення підлягає зарахування у строк призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015), що становить понад вісім років позбавлення більшу половину строку максимального покарання.

Проаналізувавши доводи прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 , враховуючи тривалість судового розгляду та надмірний строк тримання ОСОБА_6 під вартою понад чотири роки, суд вважає недоцільним продовжувати строк його тримання під вартою, оскільки ризики, що існували на час обрання йому найсуворішого запобіжного заходу частково перестали існувати, а наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від суду, значно зменшився.

При цьому суд враховує:ступінь участі ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, у яких він обвинувачується, ті обставини, що він має постійне місце проживання у іншому населеномупункті, ніж свідки та потерпілі, має родину, трьох малолітніх дітей -2008, 2011 та 2017 років народження, раніше не судимий.

До того ж прокурором в судовому засіданні не доведено, що більш м`який запобіжний захід на даний час не зможе запобігти зазначеному ризику.

Статтями 176, 181 КПК України передбачено, що одним із запобіжних заходів є домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин суд доходить висновку, що на даному етапіобраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжувати недоцільно та вважає за можливе змінити його на інший, альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, який буде достатнім для запобігання ризику переховування останнього від суду, а тому задовольняє клопотання обвинуваченого та його захисника, про які йдеться вище.

На підставі викладеного суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , та змінює останньому запобіжний захід на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту за зареєстрованим місцем проживання останнього.

Разом з цим, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту унеможливить неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та сприятиме меті кримінального судочинства.

Керуючись ст. ст. 177, 181, 183, 194, 331, 369 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого щодо обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто по 07 січня 2021 року, включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, тобто по 07 січня 2021 року, включно.

У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Змінити щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Лозова Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , вид запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною цілодобово залишати місце проживання будинок АДРЕСА_1 , встановивши строк дії запобіжного заходу по 09 січня 2021 року, включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Лозова Харківської області, з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає села Петропілля Лозівського району Харківської області без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утриматися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, визначити по 09 січня 2021 року, включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням обвинуваченим обов`язків покласти на прокурора.

Копії ухвали вручити обвинуваченим, захисникам та прокурору негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» і начальнику Лозівського ВП ГУНП в Харківській області для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Головуючий:ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_15 Росоха