Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2021задоволене клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 18 березня 2021 року включно, із залишенням розміру застави та обов`язків, які покладаються у випадку застосування такої, згідно з ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Фастів Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, непрацюючого, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3, 5 ст.185, ч.2 ст.209, ч.1 ст.309, ч.ч.1, 3 ст.357 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник вважає її незаконною і необґрунтованою. Вказує, що лише ступінь тяжкості інкримінованих його підзахисному кримінальних правопорушень та наявність судимості не можуть слугувати єдиною підставою для продовження щодо нього виняткового запобіжного заходу. Посилається на те, що місцевим судом необґрунтовано, що передбачені ст.177 КПК України ризики не зменшилися. З огляду на наведене, просить ухвалу місцевого суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, захисника, який апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив скасувати ухвалу суду, прокурора, який апеляцію заперечив і просив судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Положення ст.177 КПК України регламентують, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а такожзапобіганняспробампереховуватисявідорганівдосудовогорозслідуванняабо суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно із ч.3 т.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

На думку апеляційного суду, місцевий суд відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_8 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
У кримінальному провадженні № 0000249 від 21.01.2020 ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3, 5 ст.185, ч.2 ст.209, ч.1 ст.309, ч.ч.1, 3 ст.357 КК України.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких та особливо тяжких.

Під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений раніше судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку.
ОСОБА_8 неодружений, не працює. У матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які свідчили б про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.
Вищевикладене свідчить про те, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, заявлені прокурором ризики продовжують існувати.
Щодо доводів сторони захисту про те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, то апеляційний суд вважає їх безпідставними.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяковпроти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Відсутність або недостатність обґрунтування в рішеннях про тримання під вартою є одним з елементів, який враховується Судом при оцінці законності тримання під вартою згідно з частиною 1 статті 5 («С., В. і А. проти Данії [ВП]» (S., V. And A. v. Denmark [GC]), § 92).

Таким чином, відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим у частині 1 статті 5 («Сташайтіс проти Литви» (Stasaitisv. Lithuania), §§ 66-67). Так само, надто коротке рішення, у якому відсутні посилання на будь-які правові положення, що дозволяли б тримання під вартою, не може забезпечити достатнього захисту від свавілля («Худойоров проти Росії» (Khudoyorovv. Russia), § 157). 45.

Однак, Суд може дійти висновку про те, що тримання заявника під вартою, відповідає вимогам національного законодавства, незважаючи на відсутність обґрунтування у рішенні про тримання під вартою, якщо національні суди знайшли підтвердження тому, що для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існували певні підстави («Мінжат проти Швейцарії» (Minjatv. Switzerland), § 43)

Апеляційний суд вважає, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_8 винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Тому, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчинених кримінальних правопорушень, лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою, на переконання суду апеляційної інстанції, зможе забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи захисника жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 без змін.

Головуючий

Судді