КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4540/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року у кримінальному провадженні за № 0000009 від 11.01.2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 02.06.2020 року під час затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- мобільний телефон «Samsung Duos» у корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім карткою оператора мобільного зв`язку « Водафон» НОМЕР_3 та флеш накопичувачем «Samsung 64GB»;

- посвідчення Міністерства освіти і науки України серії НОМЕР_4 від 06.11.2019 видана на ім`я ОСОБА_7 у кількості 1 штука;

- дві банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_5 та НОМЕР_6 .

Слідчий суддя керуючись вимогами ст. 170 КПК України та врахувавши наведені у клопотанні правові підстави для накладення арешту на майно вилучене під час затримання ОСОБА_7 , дійшов висновку про його задоволення, оскільки останнє відповідає вимогам ст.98 КПК України.

Адвокат ОСОБА_6 не погоджуючись з рішенням слідчого судді в частині накладення на майно, яке було вилучене 02.06.2020 року під час затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон «Samsung Duos» у корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» НОМЕР_3 та флеш накопичувачем «Samsung 64GB»; посвідчення Міністерства освіти і науки України серії НОМЕР_4 від 06.11.2019 видана на ім`я ОСОБА_7 у кількості 1 штука; дві банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_5 та НОМЕР_6 подав апеляційну скаргу в якій просить її скасувати та відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту. Зазначає апелянт, що поза увагою слідчого судді залишились аргументи захисту щодо відсутності підстав накладення арешту на майно. На думку апелянта, вищезазначене вилучене майно не має жодного відношення до кримінального провадження, оскільки не були знаряддям вчинення злочину, не зберегли на собі його сліди та не містять інших відомостей, які можуть бути важливими для кримінального провадження. Крім того апелянт зазначає, що ані у клопотанні органу досудового розслідування, ані у постанові про визнання речових доказів не наведено та невизначено за якими саме ознаками речі-вилучене майно, ними віднесені до переліку речових доказів у кримінальному провадженні, що відповідають критеріям відповідно до ст.98 КПК України, на що увагу слідчий суддя при прийнятті рішення не звернула. Також адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що клопотання про накладення арешту на майно розглянуто без участі власників такого майна (АТ КБ «Приватбанк» та Міністерство освіти і науки України) що є порушенням ст.172 КПК України, оскільки ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, посилаючись при цьому на рішення Європейського суду з прав людини та на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Тобто на його переконання будь яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

В судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте причину неявки суду не повідомив. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 який підтримав вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступних висновків

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що Київською місцевою прокуратурою №6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000009, оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та є метою забезпечення збереження речових доказів.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку. Крім того колегія суддів зважує і на ту обставину, що постановою органу досудового розслідування від 03 червня 2020 року, майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000009.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, зокрема, мобільний телефон «Samsung Duos» у корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім карткою оператора мобільного зв`язку « Водафон» НОМЕР_3 та флеш накопичувачем «Samsung 64GB»; посвідчення Міністерства освіти і науки України серії НОМЕР_4 від 06.11.2019 видана на ім`я ОСОБА_7 у кількості 1 штука; дві банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_5 та НОМЕР_6 з метою його збереження, оскільки за матеріалами доданими до клопотання вони можуть містити інформацію про об`єкт досудового розслідування.

За таких обставин, посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на майно, вилученого під час затримання ОСОБА_7 не може прийматися до уваги.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта, слід визнати непереконливими.

Керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року, якою частково задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 02.06.2020 року під час затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон «Samsung Duos» у корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_1 , IMEI НОМЕР_2 з сім карткою оператора мобільного зв`язку « Водафон» НОМЕР_3 та флеш накопичувачем «Samsung 64GB»; посвідчення Міністерства освіти і науки України серії НОМЕР_4 від 06.11.2019 видана на ім`я ОСОБА_7 у кількості 1 штука; дві банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_5 та НОМЕР_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4