У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2020 Справа №607/11396/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 за погодженням із прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 80000217 від 10 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, із клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування даним автомобілем. З метою проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження за №80000217 від 10 травня 2020 року дослідження усіх обставин злочину, а відтак проведення необхідних експертиз автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , просить дозволити його зберігання на території майданчика Тернопільського районного відділення поліції ГУНП України в Тернопільській області, що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Степова, 45, на термін, який необхідний для проведення таких експертиз (не менше 2 місяців з дня винесення ухвали суду).

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що раніше слідчим суддею уже вирішувалось питання про накладення арешту на автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказав,що ОСОБА_4 уже більше сісяця користується автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не приховує вказаний автомобіль та надає на першу вимогу.

Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання. Зазначив, що автомобіль надасть слідчому на першу вимогу. Вказаний транспортний засіб йому необхідний для роботи. Просить врахувати, що не порушує вимог ухвали від 27.05.2020 року про накладення арешту на автомобіль та надає його на першу вимогу в той час як слідчий не обґрунтував необхідності накладення арешту у повному обсязі.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, виходячи з наступних мотивів.

Як вбачається із клопотання, слідчим відділом Тернопільського районного відділення поліції ТВП ГУНП в Тернопільській області розслідується кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових №80000217 від 10 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява ОСОБА_8 , про те, що двоє невідомих осіб на його думку незаконно вирубують дерева на стрільбищі спортивної бази в с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області. Сума завданих збитків встановлюється.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №80000217 від 10 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.246 КК України.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення - незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях передбачена ч. 1 ст.246 КК України.

В ході проведення слідчих дій встановлено, що начальник спортивної бази в с. Підгороднє ОСОБА_4 , згідно його показів проводив чистку самосівних дерев та кущів на території стрільбища що по АДРЕСА_2 . Також встановлено, що ОСОБА_4 , під час проведення даної чистки користувався автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 яким буксирував причіп із дровами зрізаних дерев.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 )

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2020 року накладено арешт на автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження даного автомобіля.

У відповідності до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У частині першій ст. 16 КПК України зазначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є: арешт майна.

Зі змісту ст.132 КПК України вбачається, що вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язані: - сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону;- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається автор клопотання, без застосування цих заходів;- зважати, що незалежно від визначеного процесуальним законом суб`єкта ініціювання застосування заходів забезпечення обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини четвертої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною першою ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У відповідності до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб .

Частиною четвертою ст.174 КПК України встановлено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчим не надано доказів того, що з часу постановлення ухвали про накладення арешту від 27 травня 2020 року на зазначене у клопотанні майно, змінилися обставини, зазначені в ухвалі, або появилися нові підстави для накладення арешту, а також не довів, що ОСОБА_4 може приховувати чи пошкодити спірний автомобіль з урахуванням того факту, що він користується автомобілем понад один місяць та не порушує вимог ухвали про накладення арешту на автомобіль від 27.05.2020 року.

За таких обставин, проаналізувавши клопотання та долучені до нього докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, в даному випадку є необґрунтованим, оскільки ухвалою слідчого судді від 27 травня 2020 року уже накладено арешт на вказаний автомобіль, питання є вирішеним та нових обставин у провадженні не наведено, а тому із вказаних обставин у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна відмовити.

Копію ухвали направити старшому слідчому СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , власнику майна ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 )

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1