Провадження № 1-кп/537/102/2020
Справа № 536/155/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2020 Колегія суддів Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0000885 по обвинуваченню: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Полтава, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працює, раніше в силу ст.89 КК України не судимий, місце проживання у встановленому законом порядку не зареєстровано, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні злочину передбаченого ст.187 ч.3 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області перебуває кримінальне провадження №0000885 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ст.187 ч.3 КК України.
На виконання вимог частини 3 статті 331 КПК України колегією суддів, на розгляд учасників кримінального провадження було винесено питання доцільності продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , т.я. термін перебування під вартою обвинуваченого спливає 26.07.2020 року та судове провадження не завершене до його спливу.
Станом на 24.07.2020 року зі сторони обвинувачення та захисту клопотання про продовження чи зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу до суду не надходили.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати та не зменшились.
Обвинувачений ОСОБА_6 проти продовження його тримання під вартою заперечив та пояснив, що він не має жодного стосунку до заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 , яке, як зазначено в обвинувальному акті, мало місце 01.12.2019 року, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Він не впливав і не має наміру впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, як і не має наміру ухилятись від суду та вчиняти злочини. За викладених обставин вважає, що підстави для продовження відносно нього найбільш суворого запобіжного заходу відсутні та вважає, що доцільно змінити обраний відносно нього запобіжний захід на більш м`який, зокрема обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 проти продовження тримання обвинуваченого під вартою заперечив, просив змінити обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід на більш м`який, зокрема на цілодобовий домашній арешт, при цьому зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь які належні докази, які б підтверджували існування ризиків на які посилається прокурор.
Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження:
Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14.02.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 13 квітня 2020 року.
Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 08.04.2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці , тобто до 06 червня 2020 року.
Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 28.05.2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб , тобто до 26.07.2020 року до 24.00 год. включно.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Як вбачається із змісту ухвали Крюківського районного суду м.Кременчука від 14.02.2020 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд оцінивши в сукупності надані докази, доводи прокурора, на обґрунтування клопотання, доводи обвинуваченого та його захисника, прийшов до висновку про доведеність наявності достатніх підстав вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, так як останній не має постійного місця проживання, не має постійного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який пов`язаний із застосуванням насильства до потерпілого та може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому суд оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі і обставини, що вказані у пп. 1 11 ст.178 КПК України, прийшов до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.
Оскільки по справі всі докази, з об`єктивних причин, судом ще не досліджено, всіх свідків сторони обвинувачення в судовому засіданні не допитано, обставини, що стали підставою для застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи, зокрема домашній арешт, який просить застосувати обвинувачений та його захисник, не зможуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватись від суду та спробам незаконно впливати на свідків обвинувачення, які ще не допитані в судовому засіданні, то суд приходить до висновку, що доцільно продовжити тримання обвинуваченого під вартою на два місяці.
Відповідно до ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Суд, при постановленні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст..177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Підстави та обставини, передбачені ст..177 та 178 КПК України, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину, поєднаного із застосуванням насильства до потерпілого, то підстав для визначення застави у даному кримінальному провадженні не вбачається.
Щодо доводів захисника про відсутність ризиків, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, спростовують доводи захисту про зникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Враховуючи викладене, а також те, що всі докази по справі, з об`єктивних причин, судом ще не досліджено, всіх свідків сторони обвинувачення в судовому засіданні не допитано, обставини, що стали підставою для застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи, не зможуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, то суд приходить до висновку, щодо доцільності продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Керуючись ст..ст.177, 178, 183, 331, 371, 372 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб , тобто до 21.09.2020 року до 24.00 год. включно.
Копію ухвали вручити обвинуваченому та учасникам судового провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги, яка подається через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області.
Повний текст ухвали суду виготовлений та оголошений 24 липня 2020 року о 13.00 год.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3