Номер провадження: 11-кп/813/1506/20
Номер справи місцевого суду: 507/1546/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Балтського районного суду Одеської області, від 15 січня 2020 року, у кримінальному провадженні № , внесеному до ЄРДР 22.03.2018 року, стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баланівка, Бершадського району Вінницької області, українця, громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскарженим вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати від дати набрання вироком чинності, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 05.09.2018 року.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Відповідно до оскарженого вироку суду, ОСОБА_8 в період часу з 03.03.2018 року по 19.03.2018 року, більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не представилось можливим, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання в будинку своєї співмешканки ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 перебуваючи в однієї з кімнат будинку, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин затіяв сварку з ОСОБА_9 , з приводу надмірного вживання останньою спиртних напоїв. В ході сварки, яка відбувалася в приміщені вказаного будинку, ОСОБА_8 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків в результаті своїх дій, став наносити неодноразові удари кулаком правої в область голови, обличчя та тулуба ОСОБА_9 , чим, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експерта № 202 від 05.09.2018 року, спричинив тілесні ушкодження у вигляді:

- закритої черепно-мозкової травми: в правій тім`яно скроневій ділянці голови крововилив і в потиличній області такий же крововилив, у ділянці лоба по центру дещо правіше на 1 см. нижче росту волосся мається косе садно; у ділянці лоба, верхнього і нижнього віка правого ока, правої половини обличчя, вушної раковини і тім`яно-скроневої ділянки великий синець; синець у ділянці спинки носа по всій його поверхні, на фоні якого мається садно; синець по всій поверхні підборіддя; в потиличній ділянці обох півкуль маються множинні субахроїдальні крововиливи;

- закритої травма грудної клітки: синці у ділянці 4,6,7,8 лівих ребер по передньо-підпаховій лінії, там же маються переломи лівих 4,6,7,8 ребер;

- травми кінцівок: по зовнішній поверхні лівого плеча від шиї до ліктьового суглобу синець, синець по зовнішній поверхні лівого передпліччя з переходом на тильну поверхню кисті, по зовнішній поверхні лівого стегна в верхній його третині синець, синець на передній поверхні правої гомілки по центру на фоні якого є три садна, садно на передній поверхні лівої гомілки по центру, по зовнішній поверхні правого стегна від гребня підвздошної ості до середньої третини його синець, синець по зовнішній поверхні правого плеча і на правому переддпліччі по зовнішній поверхні в середній третині.

Закрита черепно мозкова травма з численними субахроїдальними крововиливами за критерієм небезпеки для життя має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, згідно п.2.1.3 «г» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року).

Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою, у єдиний комплекс якої входить субарахноїдальні крововиливи головного мозку, численні синці та садна голови, та настала від ускладнення даної травми набряку головного мозку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 оспорює висновок суду першої інстанції, вважає його таким, що підлягає скасуванню з підстав не відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема:

- суд першої інстанції, всупереч вимогам чинного кримінального процесуального законодавства поклав в основу вироку припущення, що даний злочин міг бути вчинений ОСОБА_8 . Зазначає, що не заперечує нанесення декількох ударів в область обличчя потерпілій ОСОБА_9 , однак смерть потерпілої не перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із ними;

- вказує, що органом досудового розслідування створювались фіктивні докази, а до нього застосовувався тиск з боку працівників поліції під час проведення досудового розслідування у даній кримінальній справі;

- в порушення вимог п.3 ч.2 ст. 52 КПК України, органом досудового розслідування та прокурором не було забезпечено участь захисника у справі. Крім того, стверджує, що під час судового розгляду також було порушено його право на захист;

- судом першої інстанції залишено поза увагою показання експерта Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, який фактично спростував версію сторони обвинувачення;

Вважає помилковими висновки суду про доведеність в його діях наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, прохає оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, згідно з яким визнати ОСОБА_8 невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, в зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не прибула, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причин неприбуття не повідомили, з клопотанням про відкладення судового розгляду не зверталась.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника які не заперечували проти розгляду справи за відсутності потерпілої, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності потерпілої, оскільки апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення потерпілої про призначення судового засідання в апеляційному суді.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти апеляційних скарг, просила апеляційний суд залишити вирок без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Суд першої інстанції згідно до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України, в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано дійшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, докладно виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Апеляційний суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме фактично показаннями самого обвинуваченого, як в суді, так і під час слідчого експерименту, свідків та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що в серпні 2017 року, приїхавши до смт. Любашівка познайомився з ОСОБА_9 та став проживати разом з нею у її будинку по АДРЕСА_2 однією сім`єю. За час їхнього проживання між ними були постійні сварки з приводу вживання ОСОБА_9 алкоголю. З вересня по грудень 2017 року в будинку разом з ними стала проживати подруга ОСОБА_9 ОСОБА_11 .

03.03.2018 року отримавши аванс, він приблизно о 14-тій годині прийшов додому і побачив ОСОБА_9 яка спала в маленькій кімнаті на дивані. Він її розбудив, так як вони мали разом піти та заплатити за електроенергію і побачив, що остання перебуває в нетверезому стані. ОСОБА_9 проснулася, сіла на диван і стала його ображати, розмахуючи руками, намагаючись ударити. Стала його виганяти з дому, погрожувала викликати поліції і невідомих осіб, які мали з ним розібратися. Він, в свою чергу, сидячи на дивані біля неї, три або чотири рази ударив її кулаком правої руки в обличчя не більше.

Після чого він виріши покинути будинок і став виходити з будинку, однак ОСОБА_9 намагалася утримати його, вхопила за куртку але він відштовхнув її в результаті чого вона упала на диван, ударившись головою об дерев`яне перило дивана, можливо від якого отримала смертельне тілесне ушкодження. Від тих ударів які були ним завдані ОСОБА_9 вона померти не могла.

Він вийшовши з будинку, зачинив за собою вхідні двері на навісний замок і більше не повертався. Зачинив вхідні двері будинку на навісний замок з метою перешкодити ОСОБА_9 вийти з будинку і бродити по місту, як це часто бувало з нею в нетверезому стані.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у вчиненні умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Апеляційни суд вважає, що суд першої інстанції правильно, як на докази винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, послався на покази свідків, які докладно виклав у вироку.

Свідок ОСОБА_12 , у суді першої інстанції пояснював, що являється рідним братом ОСОБА_9 22.03.2018 року він разом з донькою ОСОБА_9 - ОСОБА_13 та її чоловіком ОСОБА_14 , близько 16 години прийшли до будинку, оскільки запідозрили щось неладне, так як будинок довгий час був зачинений на навісний замок і про ОСОБА_9 нічого не було чути. Збивши навісний замок вони зайшли до будинку і в маленькій кімнаті побачили ОСОБА_9 яка лежала на підлозі. Крім того пояснив, що за час сумісного проживання з ОСОБА_8 його сестра - ОСОБА_9 , ходила завжди побита.

Свідок ОСОБА_15 у суді першої інстанції пояснила, що з ОСОБА_9 працювали разом в пекарні смт. Любашівка Одеської області. Взимку 2018 року вона, дві чи три неділі, проживала в будинку ОСОБА_9 . ОСОБА_8 та ОСОБА_9 разом вживали спиртні напої, а коли обоє напивалися то ОСОБА_9 провокувала бійку з ОСОБА_8 і часто ходила побита та в синцях;

На думку апеляційного суду підстав не довіряти показанням зазначених свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було.

Показання вищезазначених свідків в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Таким чином, аналізуючи показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15 встановлено, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_9 були напружені стосунки, конфлікти та побиття потерпілої.

Також суд першої інстанції на вимогу кримінального процесуального закону дослідив надані сторонами докази, яким надав обґрунтовану оцінку.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 22.03.2018 року з фото таблицею встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в одній із кімнат на підлозі в лежачому положенні на спині знайдено труп власниці будинку ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті, а саме наявні численні тілесні ушкодження в області голови та всього тіла.

Із протоколу огляду трупа від 23.03.2018 року встановлено, що на трупі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження.( т. 2 а.с.35-41).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 25 від 10.04.2018 року, смерть ОСОБА_9 настала в результаті поєднаної травми: черепно-мозкової з субарахноідальними крововиливами головного мозку та закритої травми грудної клітини з переломами лівих 4, 6, 7, 8, перехідних ребер. Вказаною експертизою на трупі ОСОБА_9 виявлені наступні ушкодження: в області лоба по центру дещо правіше на 1 см. вище росту волосся мається косе садно. В області лоба верхнього і нижнього віка правого ока, правої половини обличчя, вушної раковини і тьмяно-скроневої області великий синець. Синець в області спинки носа по свій його поверхні, на якого мається садно. Синець на всій поверхні підборіддя. По зовнішній поверхні лівого плеча від шиї до ліктьового суглобу синець. Синець по зовнішній поверхні лівого передпліччя з переходом на тильну поверхню кисті. По зовнішній поверхні лівого стегна, в верхній його третині синець. Синець на передній поверхні правої гомілки по центру на фоні якого є три садна. Садно на передній поверхні лівої гомілки по центру. По зовнішній поверхні правого стегна від гребня підвздошної ості до середньої третини його синець. Синець по зовнішній поверхні правого плеча і на правому передпліччі по зовнішній поверхні в с/3. В правій тьмяно скроневій ділянці голови крововиливи і в потиличній області такий же крововилив. В області 4, 6, 7, 8 лівих ребер по передньо-підмишечної лінії, там же маються переломи лівих 4, 6, 7, 8 ребер. В крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,56% , що при житі відповідає сильному алкогольному сп`янінню ( т. 2 а.с.43-44);

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_9 № 202 від 05.09.2018 року, відповідно до якої на тілі потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді :

- закритої черепно-мозкової травми: в правій тім`яно скроневій ділянці голови крововилив і в потиличній області такий же крововилив, у ділянці лоба по центру дещо правіше на 1 см. нижче росту волосся мається косе садно; у ділянці лоба, верхнього і нижнього віка правого ока, правої половини обличчя, вушної раковини і тім`яно-скроневої ділнки великий синець; синець у ділянці спинки носа по всій його поверхні, на фоні якого мається садно; синець по всій поверхні підборіддя; в потиличній ділянці обох півкуль маються множинні субахроїдальні крововиливи.

Закрита черепна мозкова травма з численними субахроїдальними крововиливами має ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, згідно п.2.1.3 «г» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) за критерієм небезпеки для життя та знаходиться у прямому причинному звязку зі смертю потерпілої.;

- закритої травма грудної клітки: синці у ділянці 4,6,7,8 лівих ребер по передньо-підпаховій лінії, там же маються переломи лівих 4,6,7,8 ребер, не була небезпечною для життя, має ознаки тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я (більше як 21 день), згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 року) та не перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілої;

- травми кінцівок: по зовнішній поверхні лівого плеча від шиї до ліктьового суглобу синець, синець по зовнішній поверхні лівого передпліччя з переходом на тильну поверхню кисті, по зовнішній поверхні лівого стегна в верхній його третині синець, синець на передній поверхні правої гомілки по центру на фоні якого є три садна, садно на передній поверхні лівої гомілки по центру, по зовнішній поверхні правого стегна від гребня підвздошної ості до середньої третини його синець, синець по зовнішній поверхні правого плеча і на правому переддпліччі по зовнішній поверхні в середній третині.

Численні синці та садна кінцівок звичайно (у живих осіб) мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, тобто мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (1995року) та не перебувають у причинному зв`язку зі смертю потерпілої.

Всі вказані ушкодження мають ознаки при життєвості. Черепно-мозкова травма спричинена постраждалій незадовго до настання смерті (від 20-30 хвилин до часу).

Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із закритою черепно-мозковою травмою, у єдиний комплекс якої входить субарахноїдальні крововиливи головного мозку, численні синці та садна голови, та настала від ускладнення даної травми набряку головного мозку. З моменту смерті до моменту дослідження трупних змін на місці події (22.03.2018 року) пройшов період часу не менше 3-4 діб та не більше кількох тижнів ( т. 2 а. с. 182-191);

Так, обвинувачений в судовому засіданні не заперечував, що 03.03.2018 року між ним та потерпілою стався конфлікт, під час якого він наніс декілька ударів рукою в обличчя потерпілій.

При цьому слід відмітити, що під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 від 06.09.2018 року, з відеозаписом на електронному носії інформації, який був переглянутий в ході судового розгляду справи, ОСОБА_8 в присутності понятих розказав та показав як 03.03.2018 року наніс ОСОБА_9 близько чотирьох ударів кулаком руки в обличчя.( т.2 а.с. 212-217).

Тобто, зі вказані особистих свідчень, ОСОБА_8 вбачається, що саме він наносив удари в життєво важливий орган, а саме голову потерпілої.

Судом першої інстанції були ретельно досліджені твердження обвинуваченого щодо зазначеного механізму заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, та встановлено, що зазначена версія обвинуваченого не має під собою підґрунтя, оскільки суперечить всій сукупності зібраних по справі доказів.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 202 від 05.09.2018 року вбачається, що виявлені тілесні ушкодження виникли у результаті неодноразової дії тупих предметів у різні частини голови, тулубу та кінцівок потерпілої, незадовго до настання її смерті.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що, нібито, ОСОБА_9 впала на диван, ударившись головою об дерев`яне перило, від чого можливо отримала смертельне тілесне ушкодження, спростовуються зазначеним висновком експертизи, згідно до якої, тілесні ушкодження, виявлені при судово-медичному досліджені на трупі ОСОБА_9 не характерні для спричинення у результаті падіння з вертикального положення.

Висновки комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_9 № 220 від 09.10.2018 року (т.2 а.с. 199-209) та додаткової комісійної судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_9 № 258 від 09.10.2018 року(т.3 а.с. 47-58), є ідентичні висновку комісійної судово-медичної експертизи № 202 від 05.09.2018 року.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що кількість ударів, їх локалізація, умисне нанесення по життєво важливому органу голові, свідчить про те, що обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання; це підтверджується і його поведінкою після завдання ударів, так як він після побиття ОСОБА_9 , покинув будинок, зачинивши його з зовні на замок, не повідомив близьких ОСОБА_9 про подію, не викликав швидку допомогу та сам відсторонився від надання ОСОБА_9 медичної допомоги.

Крім того, свідок ОСОБА_16 , у суді першої інстанції пояснила, що в кінці березня 2018 року їй зателефонувала свекруха і повідомила її про те, що ОСОБА_8 убив ОСОБА_9 , в цей же день, через 10 хвилин прийшов ОСОБА_8 . Вона хотіла зателефонувати і викликати поліцію, але зі страху телефон вискочив у неї з її рук, а ОСОБА_8 вибіг з будинку і втік.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції залишено поза увагою показання експерта Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, який фактично спростував версію сторони обвинувачення, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що фактично зводяться до переоцінки частково та вибірково показань експерта.

Таким чином, сумніву, що саме ОСОБА_8 своїми неправомірними діями спричинив закриту черепно-мозкову травму потерпілій, у апеляційного суду не виникає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , що, нібито, суд першої інстанції в основу вироку поклав лише припущення, що дане кримінальне правопорушення могло бути вчинене обвинуваченим, є неспроможними і спростовуються матеріалами провадження, наведеними в оскарженому вироку.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що твердження апеляційної скарги обвинуваченого, що він не скоював злочин, суд правильно розцінив, як версію захисту, яка не знайшла свого об`єктивного підтвердження, а ні в суді першої інстанції, а ні у судовому засіданні апеляційної інстанції.

Ці доводи цілком обґрунтовано були розцінені судом першої інстанції як намагання обвинуваченого ухилитися від відповідальності за вчинений ним кримінальне правопорушення, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами.

Апеляційний суд вважає, що суду не надано об`єктивних підтверджень того, що злочин могла скоїти інша людина, а не обвинувачений.

На думку апеляційного суду, дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Проявів упередженості щодо обвинуваченого з боку органів досудового розслідування, а саме створення фіктивні доказів, апеляційним судом при вивченні матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги стосовно застосовувався до обвинуваченого ОСОБА_8 тиску з боку працівників поліції під час проведення досудового розслідування у даній кримінальній справі, то та такі твердження є явно надуманими. Жодного розумного підтвердження нібито вчиненого тиску стосовно нього, обвинуваченим не надано.

Крім того, обвинувачений ні разу не надав викриваючих показань стосовно себе, також протягом здійснення досудового розслідування та судового розгляду стороною захисту не повідомлялось про застосування відносно обвинуваченого недозволених методів ведення слідства.

Також апеляційний суд звертає увагу, що при дослідженні протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_8 , суд першої інстанції прийшов до переконання, що обвинувачений давав свідчення добровільно, без впливу будь - кого на нього і вказівок з боку сторонніх осіб.

Даний висновок суду першої інстанції узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були допитані в судовому засіданні пояснили, що восени 2018 року приймали участь в якості понятих при проведенні слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 , який без примусу розказував про обставини конфлікту 03.03.2018 року з ОСОБА_9 .

Крім того апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що органом досудового розслідування та прокурором не було забезпечено участь захисника у справі, а також порушено його права на захист судом першої інстанції, з огляду на таке.

Принцип забезпечення права на захист є одною з основних засад кримінального судочинства, закріплених в ст.129 Конституції України.

Відповідно до положень п. 13) ч. 1 ст. 7 КПК України, забезпечення права на захист віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Поряд із загальними гарантіями права на захист, стаття 48 КПК України, передбачає процедуру залучення захисника до участі у кримінальному провадженні, а саме слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника.

06.09.2018 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, таким чином останній набув правового статусу підозрюваного, визначений ст.42 КПК України. Згідно п. 3 ч.3 ст. 42 КПК України підозрюваний має право на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених КПК України та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 реалізував своє право на захист, що підтверджується протоколом роз`яснення права на захист від 06.09.2018 року (т. 3 а.с. 117) та протоколом про відмову підозрюваного від участі захисника, яка прийнята у присутності захисника ОСОБА_19 (т. 3 а.с. 118).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що під час судового розгляду на першу вимогу обвинуваченого ОСОБА_8 йому було залучено захисника на підставі ухвали Балтського районного суду від 20 червня 2019 року для здійснення захисту в кримінальному провадженні № , внесеному до ЄРДР 22.03.2018 року. (а.с.244;260 т.2)

З доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень КПК України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням № 015-0003098 від 20.06.2019 року вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_8 було призначено захисника ОСОБА_20 (а.с.1 т.3)

Під час наступних судових засідань у кримінальному провадженні № , внесеному до ЄРДР 22.03.2018 року, захисником ОСОБА_20 , надавалась правова допомогу обвинуваченому ОСОБА_8 , що підтверджується, зокрема журналами судових засідань. Захисник ОСОБА_20 реалізував право обвинуваченого на захист під час судового розгляду, гарантоване в тому числі Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також особу обвинуваченого та відсутність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Тобто суд врахував, всі обставини справи і дані про особу обвинуваченого.

З урахуванням вище наведеного суд обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст.121 КК України - 8 років позбавлення волі. За своїм видом та розміром, на думку апеляційного суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції має право залишити оскаржений вирок без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить висновку про те, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Балтського районного суду Одеської області, від 15 січня 2020 року, яким ОСОБА_8 , визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4