ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/1284/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001390 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26.10.2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України, на 60 діб, починаючи з 26.10.2020 року. В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, максимальне покарання за який передбачає позбавлення волі строком до 6 років, не має законного джерела прибутку, може перешкоджати кримінальному провадженню.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого -адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт з носінням електронного засобу контролю. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що доказів об`єктивного існування ризиків, які б виправдовували продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, прокурором не наведено. В судовому засіданні 26.10.2020 року прокурор відмовився від виклику і допиту всіх свідків обвинувачення, які були допитані в ході досудового розслідування і впізнавали ОСОБА_8 за фотознімками, в зв`язку з чим протоколи пред`явлення свідкам фотознімків для впізнання особи є недопустимими доказами. Отже ОСОБА_8 перебуває під вартою 1 рік 4 місяців без належних, допустимих та достовірних доказів причетності до вчиненого злочину. Крім того, після першого обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 змінилися обставини, зокрема у обвинуваченого за час знаходження під арештом народилася дитина. До арешту ОСОБА_8 мав роботу, має постійне зареєстроване місце проживання, у обвинуваченого тяжко хворіє мати, є дружина з неповнолітньою дитиною від першого шлюбу. Переховуватись від суду наміру в обвинуваченого не має, ОСОБА_8 готовий забезпечити належну процесуальну поведінку і повністю усвідомлює кримінально-правові наслідки невиконання ним обов`язків. В ухвалі суду не зазначено жодної обставини, яка б свідчила про доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, а підстава обрання відносно ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу з врахуванням ступені тяжкості інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає позбавлення волі, як вид покарання є незаконною.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду

У судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній.
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлявся про день, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про свою обов`язкову участь в судовому засіданні апеляційного суду не подавав.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29 червня 2019 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Строк дій запобіжного заходу періодично продовжувався ухвалами слідчих суддів, суду.

Востаннє цей строк продовжено оскаржуваною ухвалою на 60 дів, починаючи з 26.10.2020 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність цієї ухвали, колегія суддів виходить з наступного.

13.06.2019 року рішенням Конституційного Суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Таким чином, розгляд питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обов`язком суду.

При цьому, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, на цій стадії судом не перевіряється, обґрунтованість підозри у вчиненні злочину оцінювалась слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, а оцінка доказів по суті висунутого обвинувачення відбувається у визначеному КПК порядку після їх дослідження в нарадчій кімнаті при постановленні вироку. На вказаному етапі провадження суд має оцінити наявність ризиків та доцільність застосування або продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу, тому доводи апеляційної скарги про недоведеність обвинувачення належними доказами, колегія суддів до уваги не приймає.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що встановлені судом ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились.

Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років, наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України можливість переховування його від суду.

Ризики, передбачені п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - продовження злочинної діяльності та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, востаннє вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 27.11.2017 року за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 15 ч.2, ч.7 ст. 186 КК України до 4 років 2 місяці позбавлення волі, звільнився 17.01.2018 року по відбуттю покарання, має незняту та непогашену судимість, обвинувачується у вчиненні корисного тяжкого злочину не вздовж після звільнення з місць позбавлення волі, що негативно характеризує особу обвинуваченого як такого, що схильний до систематичної злочинної діяльності.

Доводи захисника про наявність у ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків, утримання ним непрацездатної матері, дружини та неповнолітніх дітей, є сумнівними.

Так,наявність на утриманні дитини або іншої непрацездатної особи розуміється як надання відповідним особам матеріального забезпечення, яке є основним джерелом існування для них. Наявність на утриманні дитини означає, що особа бере безпосередню участь у її вихованні, догляді та здійсненні щодо неї інших батьківських обов`язків.

Разом з цим, ОСОБА_8 переважно перебуває в місцях позбавлення волі, не працює, тому вказані обставини жодним доказом не доведені.

Посилання в апеляційній скарзі на ігнорування судом практики ЄСПЛ, який у своїх рішеннях вказує, що сама по собі тяжкість обвинувачення не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу, а попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі та не може бути формою очікування обвинувального вироку, колегія суддів вважає безпідставним.

Слід наголосити, що у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами у певних випадках збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Відомості про особу ОСОБА_8 вказують на те, що він має чисельні непогашені судимості, в тому числі за аналогічні злочини, не має законного джерела доходу, що може зумовити продовження ним злочинної діяльності, переховування його від суду або перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень КПК України, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Виходячи з наведеного, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26.10.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 діб, починаючи з 26.10.2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: три підписи