ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 646/6770/19 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2913/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 та з участю його захисника ОСОБА_8 , без участі інших обвинувачених, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 07 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою вищевказаного суду клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 60 днів, тобто до 18 09 2020 року включно.
Встановлено раніш визначений розмір застави у сумі 153 680 гривень, при внесенні якого ухвалено ОСОБА_7 звільнити з-під варти з покладенням певних обов`язків.
Продовжено строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за місцем їх мешкання на 2 місяці, тобто до 20 09 2020 року з покладенням певних обов`язків.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив про скасування ухвали та постановлення нової, якою просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, з посиланням на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального законодавства та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що ризики, вказані стороною обвинувачення не підтверджені жодним доказом, є нерозкритими та неаргументованими.
Крім того, апеляційна скарга містить посилання на практику ЄСПЛ, відповідно до якої за відсутності належних підстав відсутнє і право на тримання особи під вартою.
Одночасно вказує, що перебування рідного брата ОСОБА_7 ОСОБА_9 , дії якого мають кваліфікацію аналогічну діям ОСОБА_7 під домашнім арештом, та відсутність порушень з боку останнього порядку такого перебування, свідчить про відсутність перешкод обрання щодо ОСОБА_7 аналогічного запобіжного заходу.

У зв`язку з чим, вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про те, що домашній арешт не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , та наполягає на застосуванні щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавали.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , серед інших доводів, посилається на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З такими доводами погодитися неможливо, оскільки, на думку колегії суддів, судом першої інстанції аргументовано прийнято рішення щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, адже ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, або прекурсорів в особливо великих розмірах, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцяти років з конфіскацією майна.
Крім того, не залишено поза увагою факт того, що на час розгляду клопотання про продовження строку запобіжних заходів свідки у даному кримінальному провадженні не допитані, що свідчить про наявність ризику впливу на них з боку обвинуваченого.

Отже, вищевказане підтверджує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені вище обставини у своїй сукупності, на думку колегії суддів, спростовують доводи апелянта, зазначені у апеляційній скарзі, про відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Що стосується посилання апелянта на можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, через обрання вказаного запобіжного заходу брату обвинуваченого, то колегія суддів ставиться до такого доводу критично та вважає його безпідставним, оскільки суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , врахував обставини вчинення кримінального правопорушення та особистісні дані щодо кожного обвинуваченого окремо, зробивши, зокрема висновки, що застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.
Більш того, окремої уваги потребує той факт, що ОСОБА_7 інкриміновано саме роль організатора та активного учасника злочинної, організованої групи, а вчинені ним кримінальні правопорушення носять підвищену суспільну небезпеку, у зв`язку з чим, твердження захисника щодо необхідності обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є таким, що позбавлене правових підстав.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, колегія суддів приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності будь-яких підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 липня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження запобіжного заходу у виді тримання під ватою до 20 вересня 2020 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4