Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/318/2018
У Х В А Л А

«20» липня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

особи, відносно якої передба-

чається застосування примусових

заходів виховного характеру - ОСОБА_4

його законного представника - ОСОБА_5

його захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

його законного представника - ОСОБА_8

його захисника - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження:

-про застосування примусових заходів виховного характеру відносно

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, навчається у 9 класі загальноосвітньої середньої школи № 36, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв протиправних діянь, не засуджувався та примусовим заходам виховного характеру не піддавався

в зв`язку із вчиненням ним протиправних діянь, що містять ознаки злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 186; частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України

-про обвинувачення

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, навчається у 9 класі загальноосвітньої середньої школи № 26, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не вчиняв протиправних діянь, не засуджувався та примусовим заходам виховного характеру не піддавався

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

встановив:

Суть питання, що вирішується, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. 27 грудня 2017 року прокурор Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 надіслав до суду клопотання про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження про неприпустимість протиправної поведінки та передачі під нагляд батьків в зв`язку із вчиненням ним злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України.

30 вересня 2019 року він же надіслав до суду клопотання про застосування щодо цього ж неповнолітнього примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження про неприпустимість протиправної поведінки та передачі під нагляд батьків в зв`язку із вчиненням ним злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України разом з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 жовтня 2018 року матеріали перелічених клопотань та обвинувального акту були об`єднані в одному провадженні.

2. Під час судового розгляду прокурор заявлені ним клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_4 , його законний представник та його захисник вважали заявлене прокурором клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його законний представник та його захисник також проти задоволення клопотань про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 не заперечували.

Встановлені судом обставини

Суспільно-небезпечне діяння, вчинення ОСОБА_4 якого є встановленим в суді.

3. 15 серпня 2019 року близько 01:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи разом з ОСОБА_7 , у дворі будинку АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що ОСОБА_12 , якого вони до того переслідували, втратив рівновагу та впав на землю, діючи відкрито зняв із плеча ОСОБА_12 чоловічу сумку вартістю 400 грн., в якій містились його особисті речі та грошові кошти в сумі 120 грн. Тим часом ОСОБА_7 , діючи відкрито, заліз до кишені штанів ОСОБА_12 , звідки дістав мобільний телефон марки "iPhone" моделі "7 Plus" /imei: НОМЕР_1 / з влаштованою пам`яттю об`ємом 32 Гб. вартістю 9.387,25 грн.

Надалі, утримуючи відкрито викрадене майно ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 9.907,25 грн.

Діяння, передбачене Особливою частиною Кримінального Кодексу України, ознаки якого містить вчинене ОСОБА_4 суспільно - небезпечне діяння.

4. Вчинене ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння містить ознаки злочину, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Докази на підтвердження факту вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_4 ..

5. Під час судового розгляду кримінального провадження особа, відносно якої передбачається застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_4 факт вчинення ним відкритого заволодіння майном ОСОБА_12 визнав та зазначив, що про вчинене шкодує.
Стосовно обставин вчиненого ним діяння пояснив, що дійсно 15 серпня 2019 року разом з ОСОБА_7 гуляли вулицею Соборною у місті Миколаєві, побачили чоловіка, як згодом з`ясувалось - ОСОБА_12 , який був напідпитку, та вирішили забрати його майно.
З цією метою вони підійшли до ОСОБА_12 та спитали його, котра година, з тим, щоб він дістав мобільний телефон. Коли ж ОСОБА_12 телефон дістав, ОСОБА_7 спробував вихопити телефон з руки, але ОСОБА_12 телефон в руці утримав та пішов своїм шляхом.
Тоді вони з ОСОБА_7 пішли за ОСОБА_12 , наздогнали його у дворі будинку АДРЕСА_3 та, коли той впав, ОСОБА_7 дістав в того з кишені телефон, а він / ОСОБА_4 / зняв в нього з плеча сумку, в якій були гроші.
Після чого вони з ОСОБА_7 поділили викрадене майно та розійшлися по домівках.
При цьому ОСОБА_4 причини таких своїх дій пояснити не спромігся.

6. ОСОБА_7 , будучи допитаним в межах цього кримінального провадження, як обвинувачений, пояснення ОСОБА_4 підтвердив, виклав перебіг подій аналогічно тому, як його виклав ОСОБА_4 та зазначив, що у содіяному кається, про вчинене шкодує.

7. Ці покази узгоджуються з відомостями, що містяться у залучених до матеріалів кримінального провадження документах, зокрема, з відомостями, що містяться:
-у протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16 серпня 2019 року;
-у заяві законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - від 19 серпня 2019 року, протоколах огляду виданих ОСОБА_8 предметів та розписки потерпілого ОСОБА_12 , з яких вбачається, що ОСОБА_8 добровільно видала зарядний пристрій та флеш-накопичував від телефону, які отримала від свого сина та які були прийняті ОСОБА_12 як такі, що були вилученими в нього 15 серпня 2019 року. При цьому достовірність відомостей, викладених у цій заяві, представник обвинуваченого у суді підтвердила;
-у заяві ОСОБА_13 про добровільну видачу мобільного телефону, протоколі огляду цього телефону від 22 серпня 2019 року та розписці потерпілого ОСОБА_12 , з яких вбачається, що 15 серпня 2019 року разом з виданими ОСОБА_8 мобільним телефоном та флеш-накопичувачем в ОСОБА_12 протиправно був вилучений мобільний телефон "iPhone" моделі "7 Plus";
-у постанові про визнання речовими доказами від 22 серпня 2019 року та розписці потерпілого ОСОБА_12 від 22 серпня 2019 року, з яких вбачається, що 15 серпня 2019 року разом з згаданими зарядним пристроєм, флеш-накопичувачем та телефоном в ОСОБА_12 протиправно була вилучена шкіряна сумка.

8. З залученого до матеріалів кримінального провадження висновку експерта № 549 від 20 вересня 2019 року вбачається, що вартість викраденого в потерпілого мобільного телефону становить 9.387 грн. 25 коп.
Вартість іншого майна, що було викрадене в потерпілого, сторони кримінального провадження не оспорюють.

Оцінюючи кожен з наведених вище доказів, суд відзначає, що усі вони були отриманими у встановленому законом порядку та про недостовірність будь-якого з них сторони не посилаються.
Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд відзначає, що усі вони узгоджуються поміж собою.
Приймаючи рішення по суті справи, суд враховує й те, що доказів на спростування наведених вище показів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження не містять.

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності. суд вважає факт вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння за встановлених судом обставин доведеним.

Вік неповнолітнього на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння.

9. З залученої до матеріалів кримінального провадження копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 18 січня 2006 року вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 21 вересня 2005 року зроблений відповідний запис за № 2524.

Отже, на момент вчинення встановленого судом суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_14 виповнилось 13 років.

10. Між цим, відповідно до статті 22 Кримінального Кодексу України кримінальній відповідальності за вчинення злочину, передбаченого статтею 186 цього Кодексу, підлягають лише особи, яким на момент його вчинення виповнилось 14 років.
Отже, суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_14 вчинив у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Мотиви визнання частини клопотання необґрунтованим.

11. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджують про те, що ОСОБА_4 раніше вчинив інше суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України за таких обставин
14 вересня 2017 року приблизно о 19:10 годині малолітній ОСОБА_4 перебував на перехресті вул. Адмірала Макарова та Декабристів у місті Миколаєві, де побачив ОСОБА_15 , який прямував по вулиці Декабристів в напрямку вулиці Шевченка. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_15 та запитав, котра година. Коли ОСОБА_15 дістав з кишені свій мобільний телефон, ОСОБА_4 побачив телефон, та у нього виник корисливий умисел, направлений на незаконне збагачення шляхом відкритого вилучення чужого майна.
Реалізуючи вказаний протиправний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, ОСОБА_4 вирвав з рук ОСОБА_15 його мобільний телефон "Lenovo A6020a40" /imei1: НОМЕР_3 ; imei2: НОМЕР_4 / вартістю 3.498,90 грн.
У подальшому, утримуючи зазначене майно при собі, ОСОБА_4 місце вчинення протиправного суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, почав покидати, а потерпілий ОСОБА_15 , у свою чергу, намагався наздогнати ОСОБА_4 , біг за ним, не втрачаючи з поля зору, при цьому кликав про допомогу, повідомляючи про скоєння суспільно-небезпечного діяння та необхідність зупинити особу, яка його скоїла. На перехресті вулиці Малої Морської та проспекту Центрального в місті Миколаєві ОСОБА_4 був зупинений перехожим - свідком ОСОБА_16 - який зрозумів, що дії ОСОБА_4 є протиправними. Тому ОСОБА_4 , виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки складу кримінального правопорушення, до кінця, його не закінчив з причин, які не залежали від його волі.
Своїми навмисними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_15 матеріальний збиток на суму 3.498,90 грн., який потерпілому відшкодовано в повному обсязі.
У клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру зазначається, що вказане суспільно-небезпечне діяння містить ознаки злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України - закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Оцінюючи ці твердження, суд виходе з такого.

11.1. Відповідно до частини 1 статті 500 Кримінального Процесуального Кодексу України судовий розгляд кримінального провадження про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру здійснюється за загальними правилами цього Кодексу.

Відповідно до статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України
Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. /частина 1/.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. /частина 3/.

З огляду на ці приписи суд відзначає, що в цьому випадку публічне обвинувачення стверджує про вчинення ОСОБА_4 лише закінченого замаху на вчинення грабежу.
Суд же не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти підстави клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру або поліпшити якість такого клопотання, або ж спонукати прокурора до його уточнення, внесення до нього змін, у тому числі - щодо фактичних обставин скоєння суспільно-небезпечного діяння, його правової кваліфікації, тощо.

11.2. При цьому судом доведено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже - на момент вчинення стверджуваного діяння (на 14 вересня 2017 року) йому виповнилось 12 років.

11.3. З огляду на ці обставини суд відзначає, що відповідно до статей 30, 31 Цивільного Кодексу України ОСОБА_4 внаслідок свого віку не є особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. З огляду, зокрема, на таке законодавець виключив таких осіб з кола тих, які підлягають кримінальній відповідальності.

11.4. Між цим, згідно з приписами статті 15 Кримінального Кодексу України замах на злочин може бути скоєного лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки й бажає їх настання.
Перебування особи у 12-річному віці, як доводять наведені вище приписи як кримінального, так й цивільного законодавства, пов`язане з відсутню в особи інтелектуальної та вольової ознак, притаманних суб`єкту злочину.
При цьому Касаційний Кримінальний Суд у склад Верховного Суду у своїй Постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 130/2612/17 сформулював правову позицію, відповідно до якої зі станом стан особи, пов`язаним з відсутню інтелектуальної та вольової ознак, притаманних суб`єкту злочину, несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях такої особи об`єктивно є неможливим; юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна даватися, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

11.5. Отже, встановлення будь-якої форми вини (умислу або необережності) в діях малолітньої особи, зокрема - ОСОБА_4 - є неможливим.
За такого підстави для твердження про те, ніби ним був вчинений замах на злочин, є відсутніми.

11.6. При цьому підстави вважати, що дії ОСОБА_4 мали наслідком фактичне вилучення вказаного прокурором майна в ОСОБА_15 , з огляду на встановлені прокурором межі судового розгляду, є відсутніми.

11.7. Вказані прокурором обставини, до речі, так само, як й надані ним докази, не дають підстав стверджувати про вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, яке є менш тяжким, ніж діяння, передбачене частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Отже, підстави стверджувати, що 14 вересня 2017 року ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України, є відсутніми.
Відповідно до частини 2 статті 501 Кримінального Процесуального Кодексу України за таких обставин в цій частині кримінальне провадження про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 слід закрити.

12. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення стверджують, що 15 серпня 2019 року ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене статтею 186 Кримінального Кодексу України, раніше вчинивши таке діяння 14 вересня 2017 року.
За такого вчинене ним 15 серпня 2019 року діяння органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням розцінене як таке, що має ознаки передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України за такою кваліфікуючою ознакою, як "повторність".
Проте, як доведено вище, підстави стверджувати, що 14 вересня 2017 року ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України, є відсутніми.
За такого підстави для посилання про наявність в його діях 15 серпня 2019 року ознак діяння, якому притаманна така кваліфікуюча ознака, як повторність, також є відсутніми.
Отже, ці посилання з підстав для застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру слід виключити.

13. Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення, викладаючи у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 обставини вчинення ним суспільно - небезпечного діяння, окрім обставин, встановлених судом, зазначали також про те, що до настання цих обставин
ОСОБА_7 , перебуваючи на вулиці Соборній в місті Миколаєві разом з ОСОБА_4 (який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність) помітили раніше невідомого їм чоловіка - ОСОБА_12 , який рухався в напрямку проспекту Центрального в місті Миколаєві.
Помітивши ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_4 поцікавились у останнього, котра година. З метою перевірити час ОСОБА_12 дістав з кишені штанів, які на той момент були одягнені на ньому, свій мобільний телефон марки "iPhone" моделі "7 Plus" /imei: НОМЕР_1 / з влаштованою пам`яттю об`ємом 32 Гб та карткою мобільного оператора "Київстар" - НОМЕР_5 , на який ОСОБА_7 та ОСОБА_4 звернули свою увагу. Крім того, на плечі потерпілого ОСОБА_12 висіла шкіряна чоловіча сумка чорного кольору, на яку також звернули увагу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .
Помітивши у потерпілого ОСОБА_12 наявність мобільного телефону марки "iPhone" моделі "7 Plus" /imei: НОМЕР_1 / з влаштованою пам`яттю об`ємом 32 Гб. та шкіряної чоловічої сумки, у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виник злочинний корисливий намір, спрямований на відкрите викрадення зазначеного майна.
Реалізовуючи зазначений умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_4 з метою незаконного збагачення почали слідувати за ОСОБА_12 , який рухався в бік вулиці 3-тя Слобідська по проспекту Центральному в місті Миколаєві.
Але ці посилання не свідчать ані - про фактичні обставини, які вказують про діяння, що містять ознаки передбачених Особливою частиною Кримінального Кодексу України, ані - про суспільно-небезпечні наслідки діянь.
Вони можуть бути сприйнятими, як такі, що вказують про обставини виникнення та розвитку умислу на вчинення тих чи інших діянь. В той же час, як доведено вище, з огляду на вік ОСОБА_4 , встановлення умислу в його діях є неможливим.
Отже, стосовно предмету цього кримінального провадження - застосування примусових заходів виховного характеру - ці посилання не мають юридичного значення.
З огляду на таке з викладення підстав для застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру ці посилання слід виключити, як зайві.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

14. Відповідно до статті 498 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 5 статті 499 цього Кодексу за відсутності підстав для закриття такого кримінального провадження прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

15. Відповідно до частини 2 статті 97 Кримінального Кодексу України відповідно до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, суд застосовує примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною 2 статті 105 цього Кодексу.

16. Відповідно до частини 2 статті 105 Кримінального Кодексу України до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, можуть бути застосовані такі примусові заходи виховного характеру:

1)застереження;

2)обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;

3)передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;

4)покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;

5)направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.

Ці заходи розташовані у такій послідовності - від найм`якішого до найсуворішого.

Відповідно до пунктів 5 - 7 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру":

-застереження може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

-обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язку продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо.

-передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Обґрунтування застосування примусових засобів виховного характеру.

17. Вказані норми Кримінального та Кримінального Процесуального закону дозволяють дійти висновку про те, що примусові заходи виховного характеру застосовуються до особи за наявності таких умов:
-нею вчинене суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

-на момент вчинення такого діяння вона досягла одинадцятирічного віку, але - не досягла віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність;

-про застосування таких заходів подане відповідне клопотання прокурора;

-підстави для закриття кримінального провадження (окрім, як не досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність) відносно такої особи є відсутніми

18. Повертаючись до обставин розгляду цієї справи, суд відзначає, що:
-як доведено цією ухвалою, 15 серпня 2019 року ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України;
-як доведено цією ухвалою, на момент вчинення цього діяння він не досяг віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність;
-прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру в зв`язку із вчиненням саме цього діяння;
-передбачені законом підстави для закриття цього кримінального провадження про застосування примусових заходів виховного характеру є відсутніми.

Отже, в цьому випадку є наявною передбачена законом сукупність умов, що має наслідком застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, в зв`язку із чим до нього слід застосувати такі заходи.

Обґрунтування видів примусових заходів виховного характеру, що мають бути застосованими відносно ОСОБА_4 .

Приймаючи рішення про види заходів виховного характеру, які слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, відповідно до приписів пункту 18 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" враховує:

-характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення;

-дані про його особу неповнолітнього - його біографічні дані; вікові і психологічні особливості (темперамент, рівень загального розвитку, інтереси, ціннісні орієнтації та ін.); стан здоров`я; соціальну (суспільну) характеристику (взаємовідносини в сім`ї та колективі, ставлення до праці, навчання, участь у суспільному житті тощо).
-його ставлення до наслідків діяння, яке він учинив;
-дані про його батьків (наявність у них судимостей, позбавлення їх батьківських прав, їхній спосіб життя, здатність забезпечити виховний вплив на неповнолітнього та постійний контроль за його поведінкою);
- обставини, що негативно впливали на виховання неповнолітнього;
- наявність дорослих підбурювачів та інших осіб, які втягнули неповнолітнього у злочинну діяльність.
Також суд, виходячи з принципу диспозитивності, відповідно до якого, зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом /частина 3 статті 26 Кримінального Процесуального Кодексу України/, приймаючи рішення про види заходів виховного характеру, які слід застосувати відносно ОСОБА_4 , виходе з вимог клопотання прокурора про застосування таких заходів.

З цього приводу суд відзначає таке.

19. У своєму клопотанні прокурор просить про застосування відносно ОСОБА_4 таких примусових заходів виховного характеру, як застереження та передача під нагляд батьків.

З огляду на таке суд, виходячи з принципу диспозитивності, вважає за неможливе як застосування, так й обговорення можливості застосування більш суворих примусових заходів виховного характеру, а саме - покладання обов`язку щодо відшкодування шкоди та направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи.

20. Далі суд відзначає, що неповнолітній ОСОБА_18 змінив декілька місць навчання. При цьому у характеристиках на нього відзначається, що його вихованням займаються бабусі, його мати тривалий час проживала окремо та лише підтримувала зв`язок із класним керівником в телефонному режимі.

З залученого до матеріалів кримінального провадження акту обстеження умов проживання неповнолітнього, пояснень самого неповнолітнього та його законного представника ОСОБА_5 вбачається, що мати ОСОБА_19 - після народження ОСОБА_20 неодноразово намагалась створити нову сім`ю, наразі має ще трьох дітей, батько яких не є батьком ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дітей виховує сама.

З матеріалів справи також вбачається, що з батьком ОСОБА_4 не спілкується; з його пояснень вбачається, що в родинах, які намагається створити його мати, його відносини з вітчимом не складаються.

Наведене у сукупності доводить, що батьки ОСОБА_20 не здатні забезпечити позитивний

виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Відповідно до пункту 7 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" за такого передача ОСОБА_20 під нагляд батьків є неприпустимою.

21. При вирішенні питання про можливість та доцільність застосування до ОСОБА_24 інших заходів виховного характеру суд враховує таке.

З пояснень самого неповнолітнього та інших матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_20 має навчальні досягнення низького рівня та зацікавленості до навчання не виявляє; проводе вільний час, вештаючись вулицями міста та розважаючись в гральних автоматах, є схильним до бродяжництва.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_20 було вчинене в нічний час під час його перебування на вулиці без нагляду. До того ж, з залученої до матеріалів кримінального провадження заяви ОСОБА_13 вбачається, що вилучений внаслідок суспільно-небезпечного діяння мобільний телефон ОСОБА_20 збув на ринок "Колос".

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що вчинення ОСОБА_20 суспільно-небезпечного діяння є зумовленим його занедбаністю та способом проведення ним вільного часу.

22. За такого суд вважає, що до нього слід застосувати примусові заходи виховного характеру, спрямовані на усунення негативного впливу чинників, що призвели до вчинення суспільно-небезпечного діяння.

22.1. Так, з метою усунення зумовленої занедбаністю нездатності ОСОБА_4 належним чином визначати правильну поведінку у суспільстві суд вважає за необхідне на підставі пункту 1 частини 2 статті 105 Кримінального Кодексу України зробити йому застереження про неприпустимість допущеної ним поведінки та про можливість у разі продовження такої поведінки застосування до нього більш суворих заходів примусу з боку держави.

22.2. Окрім того, суд вважає за необхідне на підставі пункту 2 частини 1 статті 105 Кримінального Кодексу України строком на 1 рік обмежити дозвілля ОСОБА_4 та встановити особливі вимоги до його поведінки, а саме:

-заборонити йому перебувати поза межами житлового приміщення, у якому він мешкає, протягом періоду часу з 2200 години до 0700 години наступного дня;

-заборонити йому відвідувати місця розміщення гральних автоматів та інші заклади, у яких надається доступ до ігор з використанням комп`ютерної техніки;

-заборонити йому відвідувати ринки.

Отже, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 369-372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора - задовольнити частково.
На підставі частини 2 статті 98 Кримінального Кодексу України застосувати до ОСОБА_10 примусові заходи виховного характеру в зв`язку із вчиненням ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

Зробити ОСОБА_25 застереження про неприпустимість допущеної ним поведінки та про можливість у разі продовження такої поведінки застосування до нього більш суворих заходів примусу з боку держави.

Обмежити дозвілля ОСОБА_10 та встановити особливі вимоги до його поведінки строком на 1 /один/ рік, заборонивши йому протягом цього періоду з моменту набрання чинності цієї ухвали:

-перебувати поза межами житлового приміщення, у якому він мешкає, протягом періоду часу з 2200 години до 0700 години наступного дня;

-відвідувати місця розміщення гральних автоматів та інші заклади, у яких надається доступ до ігор з використанням комп`ютерної техніки;

-відвідувати ринки.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 в частині, яка стосується суспільно-небезпечного діяння, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 1 статті 185 Кримінального Кодексу України - закрити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту її проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_26 =