Ухвала
25 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 375/2143/19
провадження № 51 - 3724 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2 зазначеної статті.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Відповідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судових рішень на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність(ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на порушення норм матеріального права, засуджений не вказав у чому конкретно з огляду на положення ст. 413 КПК полягають такі порушення при розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, що були б підставою скасування судових рішень із закриттям кримінального провадження, та належним чином не обґрунтував своїх доводів у цій частині.
Натомість, у касаційній скарзі засуджений вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно положень статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, порушуючи питання про скасування оскаржуваних судових рішень і закриття кримінального провадження, засуджений не обґрунтував належним чином підстав для такого закриття, передбачених у ст. 284 КПК.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування з огляду на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Стосовно клопотання засудженого ОСОБА_4 про зупинення виконання вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, то це питання відповідно до положень ч. 1 ст. 430 КПК підлягає вирішенню лише після відкриття касаційного провадження.

За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши засудженому строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Рокитнянського районного суду Київської області від 17 лютого 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3