Дата документу 16.11.2020 Справа № 554/3086/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження, в порядку ст.303 КПК України, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла скарга ОСОБА_4 , в порядку ст.303 КПК України, в якій заявник просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 30 липня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 20 червня 2019 року з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.368 КК України.

В обґрунтування скарги посилається на ті обставини, що з 25 червня 2019 року слідчим здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні №0000025.

Разом із тим, зазначає, що у провадженні слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області перебувало два кримінальних провадження: №0003219, відомості про яке були внесені до ЄРДР 10 жовтня 2016 року за ч.1 ст.205, ч.1 ст.212 КК України, та №00001987, відомості про яке були внесені до ЄРДР 23 лютого 2020 року за ч.3 ст.368 КК України.

Підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, стала заява ОСОБА_4 про злочин від 23 лютого 2017 року, в якій він повідомляв про те, що під час досудового розслідування іншого кримінального провадження №0001173 від 15 грудня 2015 року за ч.3 ст.191 КК України, розпочатого щодо нього за заявою ОСОБА_6 , яка є дружиною його колишнього бізнес-партнера ОСОБА_7 , слідчою Соборного ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Дніпропетповській області ОСОБА_8 при сприянні та участі працівника оперативного підрозділу того ж органу ОСОБА_9 вимагалась неправомірна вигода у розмірі 25000 доларів США за повернення речей, вилучених під час обшуків, та закриття вказаного кримінального провадження №0001173 від 15 грудня 2015 року. Під час проведення розмов зі слідчою ОСОБА_8 та працівником поліції ОСОБА_9 заявником було здійснено аудіозаписи цих розмов, зміст яких свідчить про факти і обставини вимагання неправомірної вигоди, тобто містять відомості, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зазначений флеш-носій інформації із відповідними аудіо записами розмов був наданий заявником слідчому для огляду і вилучення. 14 грудня 2017 року слідчим ОСОБА_10 було винесено постанову про призначення судової фоноскопічної експертизи, на вирішення експертів поставлено ряд питань. 22 грудня 2017 року судовим експертом Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_11 було заявлено клопотання про надання зразків голосу і мовлення громадян ОСОБА_12 і ОСОБА_9 . Проте, зразків голосу зазначених осіб, а також ОСОБА_4 органом досудового розслідування відібрано не було, та не направлені для проведення експертизи.

У подальшому прокуратурою Дніпропетровської області були виділені матеріали досудового розслідування, які стосуються вчинення відносно ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч.3 ст.368 КК України, а відповідні відомості зареєстровані у ЄРДР за №0000025 від 20 червня 2019 року.

Постановою прокурора від 25 червня 2019 року проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено слідчому підрозділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, на адресу якого направлено матеріали провадження.

11 вересня 2019 року представником ОСОБА_4 було заявлено клопотання про відібрання зразків голосу та мовлення вказаних фігурантів кримінального провадження, на підставі якого слідчим прийнято відповідне рішення, реалізації якого не було забезпечено та досягнуто, оскільки фігуранти кримінального провадження надати відповідні зразки голосів та мовлення відмовились. З урахуванням цього, постанова слідчого від 14 грудня 2017 року про призначення судової фоноскопічної експертизи залишилась без виконання, що унеможливлює здійснення повного і всебічного досудового розслідування. Крім того, слідчим викликано на допит слідчого Соборного ВП Дніпровського ВП ОСОБА_8 та працівника вказаного підрозділу поліції ОСОБА_9 , проте вони на допит не з`явились і допит проведено не було. Жодних інших слідчих (розшукових) і процесуальних дій для встановлення істини у кримінальному провадженні слідчим вчинено не було. Всі клопотання сторони потерпілого про проведення першочергових і необхідних слідчих дій слідчим ігнорувалися і, на думку заявника скарги, фактично майже не здійснювалось належне досудове розслідування. Так, 18.03.2020 року та 29.05.2020 року вже приймались процесуальні рішення у формі закриття кримінального провадження, які були скасовані як такі, що прийняті незаконно, необґрунтовано та передчасно. Крім того, з моменту винесення слідчим суддею ухвал від 14.04.2020 року та від 26.06.2020 року і до моменту прийняття слідчим третьої постанови про закриття кримінального провадження, останнім по суті фактично не усунуто жодного недоліку, перелік яких визначений у вказаних ухвалах.

Оскаржувану постанову від 30 липня 2020 року ОСОБА_4 отримав поштою 21 вересня 2020 року, а тому строк на її оскарження не пропущений.

Із даною постановою заявник не згоден, вважає її передчасною і незаконною, такою, що порушує його охоронювані законом права та інтереси. Вважає, що органом досудового розслідування було порушено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час розслідування, зокрема, щодо розгляду клопотань в порядку ст.220 КПК України, а також основні засади кримінального провадження. Щодо надання слідчим передчасної оцінки щодо необхідності звернення із клопотанням до слідчого судді про примусове відібрання зразків голосу і мовлення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вважає, що у даному випадку слідчий керувався власними припущеннями та міркуваннями, оскільки такий висновок доцільно було б зробити після задоволення клопотання експерта і завершення судової фоноскопічної експертизи. При цьому заперечує щодо зловживань зі свого боку процесуальними правами.

Таким чином, стверджує, що слідчим не вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, не обґрунтовано висновків, які містяться у постанові щодо обставин, які повинні бути встановлені слідчим, та завчасно зроблено висновок про відсутність події злочину; слідчим не проведений необхідний та повний перелік слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення істини; не забезпечено успішне проведення необхідних експертиз, що знаходить своє підтвердження у ненаданні судовому експерту порівняльних зразків для проведення судової експертизи. У зв`язку з викладеним, звернувся до суду зі скаргою.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник заявника адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав до суду матеріали кримінального провадження №0000025 від 20 червня 2019 року.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст.94 КПК України щодо оцінки слідчим, прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального провадження.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Судовим розглядом установлено, що Другим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 20 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, підслідність якого було визначено постановою прокурора від 25 червня 2019 року.

Як вбачається з фабули витягу з ЄРДР досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 було розпочато за фактом того, що працівники правоохоронних органів, які займають відповідальне становище, вимагають неправомірну вигоду у фізичної особи за вчинення або не вчинення дій відповідно до кримінального процесуального законодавства України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 30 липня 2020 року кримінальне провадження №0000025 від 20 червня 2019 року закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (а.с.12-21).

Не погодившись з відповідною постановою ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з даною скаргою на підставі п.3 ч.1 ст.303 КПК України.

Вказану постанову ним фактично отримано 21 вересня 2020 року разом із листом №31/1(15)-5956-19 від 16.09.2020 року (а.с.10, 11), тоді як відомості про отримання ОСОБА_4 оскаржуваної постанови направленої слідчим із повідомленням за вих.№11259/15-02-2 від 30.07.2020 року у матеріалах провадження відсутні, доказів протилежного суду сторонами не представлено, а тому є достатні підстави вважати, що скаргу подано у строки, передбачені ч.1 ст.304 КПК України.

Згідно з висновками постанови слідчого від 30 липня 2020 року проведеними заходами, в тому числі слідчими (процесуальними) та негласними слідчими (розшуковими) діями факт вимагання з боку окремих працівників правоохоронних органів Дніпропетровської області від ОСОБА_4 неправомірної вигоди не знайшов свого підтвердження.

Слідчий зазначив, що зібрана в ході досудового розслідування сукупність доказів у кримінальному провадженні не дає підстав повідомити особам, на яких скаржиться ОСОБА_4 , про підозру відповідно до вимог ст.ст.277, 278 КПК України. Крім того, всі клопотання ОСОБА_4 в межах кримінального провадження органом досудового розслідування були розглянуті, за результатом чого були прийняті відповідні рішення в порядку ст.220 КПК України.

За положеннями п.п. 1, 2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

За змістом ст.284 КПК України під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що при постановленні рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, слідчим належним чином дотримані ці вимоги кримінального процесуального закону.

Зокрема, оскаржувана постанова містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення кримінального процесуального кодексу України.

Як свідчать докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, слідчий провів всі необхідні першочергові слідчі дії, надав оцінку всім наявним доказам, всебічно, повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, в тому числі вжив необхідних заходів, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України для виклику та допиту можливих свідків з приводу часу, місця та способу вчинення злочину.

Так, під час досудового розслідування цього кримінального провадження 22 жовтня 2019 року було допитано як потерпілого ОСОБА_4 , який повідомив, що раніше він був допитаний в іншому кримінальному провадженні за фактом вимагання в нього співробітниками Соборного відділу поліції грошових коштів за прийняття рішення про закриття кримінального провадження, всі викладені ним обставини і факти підтвердив у повному обсязі та зазначив, що має диктофон, на який здійснював аудіо запис розмов з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на даному носії інформації будь-які файли відсутні, але він готовий надати цей флеш-накопичувач слідству для подальшого використання при проведенні слідчих (процесуальних) дій, а також для проведення експертизи (арк.крим.провадж.26-27 т.4).

Так, відповідно до протоколу допиту ОСОБА_4 , який міститься в матеріалах провадження, останній повідомляв, серед іншого, про те, що 17.02.2017 року за місцем свого проживання працівниками Дніпровської місцевої прокуратури №2, а також Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено обшук, інший обшук було проведено в приміщенні офісу ТОВ «Торгівельний дім АТК Україна». 18.02.2017 року під час зустрічі зі слідчою ОСОБА_8 остання повідомила, що за вирішення питання з повернення вилучених речей йому необхідно сплатити 25000 доларів США, за які будуть закриті кримінальні провадження стосовно ОСОБА_4 , а з податкової інспекції відкличуть перевірку господарської діяльності, яку призначено в рамках розслідування та ніяких претензій до нього не буде. Під час зустрічей ОСОБА_8 неодноразово вимагала від ОСОБА_4 передати їй гроші у вказаній сумі за закриття кримінальних проваджень стосовно нього, а також для передачі цих коштів працівникам Дніпровської місцевої прокуратури №2 та замовнику кримінальних проваджень ОСОБА_7 . Під час проведення вказаних розмов із слідчою ОСОБА_8 та працівником поліції ОСОБА_9 . ОСОБА_4 21.02.2017 року, 22.02.2017 року та 23.02.2017 року за допомогою диктофону (звукозаписувального пристрою) здійснено записи цих розмов (арк.крим.провадж.20-24 т.2).

Допитані як свідки керівник Дніпровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_15 , заступник керівника Дніпровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_16 та прокурор цієї ж прокуратури ОСОБА_17 , начальник СВ Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 слідчий вказаного відділу поліції ОСОБА_8 та працівники поліції ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , про яких ОСОБА_4 згадував під час надання показань в якості потерпілого у кримінальному провадженні №000198, в категоричній формі заперечили факт вимагання у нього неправомірної вигоди.

Крім того, гр. ОСОБА_7 надав письмову заяву, у якій на підставі ст.63 Конституції України відмовився від дачі будь-яких свідчень у кримінальному провадженні №000025, оскільки обставини вимагання неправомірної вигоди співробітниками національної поліції в Дніпропетровській області від ОСОБА_4 в 2017 році йому невідомі (арк.крим.провадж.89 т.4).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою перевірки законності дій службових осіб Соборного ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області під час здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, в яких проводилися обшуку та вилучалось майно ОСОБА_4 , ініційовано проведення службових перевірок, за результатами яких не було встановлено неправомірних дій з боку працівників поліції. Вказані кримінальні провадження після проведення досудового розслідування закриті за відсутності складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, і відповідні рішення не були скасовані.

Крім того, з метою отримання додаткових відомостей щодо згаданих фактів готування до отримання та отримання неправомірної вигоди працівниками правоохоронних органів, в межах кримінального провадження отримано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, за результатами проведення яких інформації, яка б підтверджувала вказані факти, отримано не було.

Були розглянуті й клопотання ОСОБА_4 , його представника, про що винесено відповідні постанови та повідомлено заявника в порядку ст.220 КПК України (арк.крим.провадж.6-8, 12, 16-17, 24, 48-52, 65, 82-84, 86-88, 90-92, 94-97, 98-102, 104-110, т.4).

Разом із тим, 14 грудня 2017 року в межах кримінального провадження №000198 слідчим було винесено постанову про призначення судової фоноскопічної експертизи, однак призначена експертиза не була проведена у зв`язку з ненаданням експертам фонограм порівняльних зразків голосу і мовлення осіб ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , стосовно яких необхідно провести дослідження відповідно до поставлених питань.

У свою чергу, 22 жовтня 2019 року слідчим у даному провадженні був проведений огляд звукозаписувального пристрою, наданого органу досудового розслідування ОСОБА_4 , на який, з його слів, він здійснював таємний аудіозапис розмов із поліцейськими Деркач та Шулікою. Оригінали аудіозаписів в нього не залишились, оскільки він скопіював їх на інший флеш-накопичувач та передав його слідчому ОСОБА_10 для проведення експертного дослідження. Разом із тим, при відкритті папки USB-дисковод встановлено, що вказаний носій дійсно не містить жодної інформації (арк.крим.провадж.31 т.4).

Також складено протокол від 22 жовтня 2019 року про отримання зразків для експертизи, а саме зразків голосу та мовлення ОСОБА_4 (арк.крим.провадж.32 т.4).

В матеріалах кримінального провадження містяться протоколи від 14 листопада 2019 року, згідно з якими представник свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_20 заявив, що його клієнти відмовляються відповідати на запитання, вголос називати свої анкетні дані та добровільно надавати зразки голосу та мовлення (арк.крим.провадж.37, 38 т.4).

Разом із тим, представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_21 наполягав на примусовому відібранні від зазначених осіб зразків голосу та мовлення шляхом звернення до слідчого судді із відповідним клопотанням.

Суд звертає увагу, що відповідні клопотання адвоката з цього приводу, подані ним в порядку ст.220 КПК України, були розглянуті слідчим у встановленому порядку та прийнято процесуальні рішення про відмову в задоволенні таких клопотань із наведенням відповідних мотивів, про що було зазначено вище.

Зокрема, органом досудового розслідування з точки зору належності, допустимості та достовірності було критично оцінено надані ОСОБА_4 копії аудіо-записів його розмов із співрозмовниками щодо можливого поза процесуального тиску на нього з боку працівників правоохоронних органів шляхом вимагання неправомірної вигоди, оскільки встановити дійсність інформації, зафіксованої в цих копіях без надання оригіналу запису, на переконання слідчого, неможливо. Більше того, як зазначив ОСОБА_4 оригінали аудіозаписів у нього відсутні. Крім того, оскільки надані аудіозаписи були скопійовані з оригіналів, в органу досудового розслідування немає даних, чи не піддавались вони змінам, монтажу тощо. У зв`язку з цим слідчий дійшов до висновку про одержання таких записів з порушенням законодавства та неможливості їх використання у кримінальному провадженні, зокрема, для проведення судових експертиз чи обґрунтування клопотань до слідчого судді про примусове відібрання біологічних зразків, що ж протиправним.

29 липня 2020 року слідчим прийнято постанову, якими відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні (арк.крим.провадж.152-158 т.4).

Таким чином, перевіркою обставин, зазначених у фабулі щодо можливого скоєння кримінального правопорушення, аналізом показів допитаних свідків, отриманих висновків службових розслідувань, результатів слідчих (розшукових) дій, а також наданих заявником документів установлено, що показання ОСОБА_4 , а також його твердження про те, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України, з боку окремих працівників правоохоронних органів Дніпропетровської області, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження належними і допустимими доказами у їх сукупності.

На підставі викладеного, враховуючи всі обставини, які були досліджені в ході проведеного досудового розслідування, в межах внесених до ЄРДР відомостей (арк.крим.провадж.4 т.4), факт вимагання неправомірної вигоди не знайшов свого об`єктивного підтвердження, а тому слідчий дійшов правильного висновку про відсутність події злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, й закрив кримінальне провадження.

Водночас, перевіряючи надані матеріали на предмет відповідності рішення про закриття кримінального провадження вимогам п.1 ч.1 ст. 284 КПК України, слідчий суддя зазначає про таке.

Згідно з ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином.

Аналізуючи дані досудового розслідування, слідчий суддя, з огляду на конструкцію диспозиції ч.3 ст.368 КК України, згідно з якою кримінальна відповідальність за диспозиціями відповідних норм можлива за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища (ч.1); діяння, передбачене частиною першою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у значному розмірі (ч.2). Тоді як частиною третьою ст.368 КК України передбачена кримінальна відповідальність за діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Отже, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК України передбачає такі альтернативні дії службових осіб: прийняття пропозиції неправомірної вигоди; прийняття обіцянки такої вигоди; одержання неправомірної вигоди; прохання надати таку вигоду.

Вимога надати неправомірну вигоду у свою чергу на відміну від прохання її надати передбачає певні погрози, створення умов для примусу.

Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 КК України є суспільні відносини, що забезпечують належну діяльність органів державної влади, а також їх службових осіб. Суб`єктом прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди може бути виключно службова особа.

З урахуванням цього, описані заявником обставини щодо вимагання неправомірної вигоди окремими працівниками правоохоронних органів не вказують на наявність події злочину, а здобуті за результатом розслідування відомості, як прямо так і опосередковано не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні за ч.3 ст.368 КК України, а тому не можуть вважатися доказами будь-якого кримінального правопорушення у розумінні статті 85 КПК України.

Твердження заявника про те, що досудове розслідування по справі проведено не повно, оскільки слідчим не проведено судову фоноскопічну експертизу, та примусово не відібрано зразків голосу та мовлення для її проведення слідчий суддя вважає безпідставним, оскільки згідно ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. За змістом ст.9 КПК України, слідчий на власний розсуд визначає об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення. Таким чином слідчий самостійно визначає порядок слідчих дій, необхідних для встановлення події та ознак злочину.

Перевіривши доводи заявника щодо передчасності постанови про закриття кримінального провадження, слідчий суддя вважає їх безпідставними, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим в повному обсязі проведено всі необхідні слідчі дії з метою перевірки належними і допустимими доказами обставин викладених в повідомленні про злочин в межах предмету розслідування даного кримінального провадження та встановлення об`єктивної істини в справі.

Натомість, вимоги скаржника щодо скасування постанови про закриття кримінального провадження не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, посилання у скарзі на неповноту та однобічність досудового розслідування, а саме що слідчим не проведено необхідних, з точки зору ОСОБА_4 , слідчих та процесуальних дій, направлених на перевірку наведених ним фактів, фактично як на єдину підставу для скасування оскаржуваного рішення, є неспроможним та спростовується наявними матеріалами кримінального провадження, аналіз яких дозволяє зробити обґрунтовані висновки щодо зазначених обставин.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до досліджених матеріалів кримінального провадження, встановлено, що перевірка по даному факту проводилась з виконанням усіх необхідних та достатніх для цього дій та було прийнято рішення про закриття кримінального провадження.

Суд погоджується з висновками органу досудового розслідування щодо відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та недостатність тверджень лише з мотивів заяви ОСОБА_4 , що нібито має місце вимагання неправомірної вигоди, оскільки іншими обставинами кримінального провадження вказані факти не підтверджуються.

Показання ОСОБА_4 були належним чином перевірені під час досудового розслідування як шляхом допиту свідків, так і шляхом проведення інших слідчих та процесуальних дій, результати яких зафіксовані документально, містяться у матеріалах кримінального провадження та враховані під час винесення постанови про закриття кримінального провадження.

У постанові про закриття кримінального провадження від 30 липня 2020 року наявні посилання на різні докази, здобуті під час досудового розслідування, факти, встановлені досудовим розслідуванням та їх юридичну оцінку у нерозривному зв`язку з наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Оцінивши обставини справи, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 30 липня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000025 від 20 червня 2019 року, є законною, обґрунтованою та вмотивованою, разом із тим, досудове розслідування проведено в повному обсязі було вчинено всі необхідні та достатні заходи стосовно всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, проаналізовано відповідні зібрані матеріали, надано належну правову оцінку всім доказам, які були зібрані для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, та забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення, а закриття кримінального провадження відбулося в силу наявності обставин, які виключають кримінальне провадження, а саме за відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а тому правові підстави для скасування постанови з наведених заявником мотивів відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, слідчий суддя при розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може постановити ухвалу, зокрема, про скасування рішення слідчого чи прокурора або про відмову у задоволенні скарги про скасування такого рішення.

Керуючись ст. ст. 303,284 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 30.07.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000025 від 20.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1