ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/551/21 Справа № 205/2834/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000578, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.00 години 25 лютого 2021 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на те, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ігноруванням практики ЄСПЛ. Оскаржувана ухвала ґрунтується виключно на припущеннях.
Посилається на те, що в ухвалі суду не зазначено мотивів та обгрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Висновки суду про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ст. 177 КПК України, не доведені доказами.
Зазначає, що прокурор звернувся до суду з усним клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , що є порушенням вимог, передбачених ст.ст. 184, 199 КПК України.
Стверджує, що з усного клопотання прокурора не вбачається якими доказами підтверджується обгрунтованність обвинувачення щодо ОСОБА_8 .
Також, з такого клопотання прокурора вбачається, що єдиною підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою є тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .
Вказує на те, що ОСОБА_8 жодного разу не вчиняв дій, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, в матеріалах, доданих до клопотання прокурора, відсутні.
Зазначає, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, працював приватним підприємцем, має міцні соціальні зв`язки, а саме сім`ю, до складу якої входить його дружина, раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання, має ряд захворювань.
Також, в матеріалах кримінального провадження не міститься достовірних та перевірених фактів, що обвинувачений буде незаконно впливати на свідків, потерпілу.
Зазначає, що у цьому кримінальному провадженні відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що інший більш м`який та не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.00 години 25 лютого 2021 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, оскільки особисто знайомий із свідками, які на теперішній час не допитані судом, знає місце їх проживання.
Також враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із спричиненням смерті людині, вчиненого із особливою жорстокістю, а тому враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому, у разі визнання його винним, є підстави вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду.
Окрім цього враховано вік обвинуваченого, стан його здоров`я, наявність у нього соціальних зв`язків та родини, відсутність неповнолітніх дітей.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження № 0000578 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 02.03.2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
29 грудня 2020 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного із спричиненням смерті людині, вчиненого із особливою жорстокістю, особисто знайомий із свідками, які на теперішній час не допитані судом, знає місце їх проживання.
При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано враховано тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , яке є особливо тяжким злочином, та за яке передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду щодо наявності ризиків, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги захисника про незаконність та необгрунтованість ухвали суду колегія суддів вважає безпідставними.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Також, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, а тому, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор звернувся до суду з усним клопотанням про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, що є порушенням вимог ст.ст. 184, 199 КПК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з ухвали суду вбачається, що суд першої інстанції, продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою, керувався саме ч.3 ст.331 КПК України, відповідно до якої, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім того, при заявленні усного клопотання прокурор послався на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, є приватним підприємцем, а тому має фінансові можливості переховуватись від суду, впливати на свідків шляхом підкупу або погрози застосування насильства, а також, що обвинувачений намагався під час досудового розслідування створити нові докази, які б його виправдовували.
Твердження захисника щодо відсутності доказів обгрунтованості обвинувачення не може бути взято до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Посилання захисника на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, працював приватним підприємцем, має міцні соціальні зв`язки, а саме сім`ю, до складу якої входить його дружина, раніше не судимий, має позитивні характеристики за місцем проживання, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Доводи захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має ряд захворювань, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вказана обставина не зменшує заявлені у кримінальному провадженні ризики, окрім того, відсутні відомості на підтвердження неможливості перебування обвинуваченого під вартою у зв`язку із станом здоров`я.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4