Справа№ 640/8300/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 Київський районний суд м. Харкова у складі
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкова кримінальне провадження № 0000700 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаїв, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, дітей на утриманні немає, раніше не судимого, призваного до лав Збройних Сил України у зв`язку з мобілізацією 02.04.2014 Центрально- Миколаївським РВК у Миколаївській області, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 2-го відділення 1- го взводу оперативного призначення 7-ої роти оперативного призначення (бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні старший солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. З Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу ВО Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України № 1126-VII, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадянин ОСОБА_4 був призваний до лав Збройних Сил України 02 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №46 від 19 вересня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця 2-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 7-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 125, 126, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу" був зобов*язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Разом з тим, старший солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.
Проходячи військову службу старший солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби, вирішив тимчасово ухилитися від військової служби, у зв`язку з чим самовільно залишив місце служби.
Так, 22 вересня 2014 року старший солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, діючи умисно, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 та до 19 березня 2019 продовжував ухилятися від військової служби, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби, тобто тривалістю понад один місяць. 19 березня 2019 року старший солдат ОСОБА_4 припинив ухилятися від військової служби.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснив злочин, який йому інкриміновано та зазначено в обвинувальному акті, обставини злочину не спорював, пояснив причини та обставини скоєного, вказуючи, що злякався, оскільки були тривожні події 2014 року.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд вважає, що винність ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України доведена у повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_4 кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, тому що він вчинив умисні дії, які виразилися у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, пом`якшуючі покарання обставини, дані про особу обвинуваченого.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря - психіатра та нарколога не перебуває, військовозобов*язаний, на момент вчинення проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 2-го відділення 1- го взводу оперативного призначення 7-ої роти оперативного призначення (бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні старший солдат, не одружений, дітей на утриманні не має, проживає а зареєстрований в м. Миколаїв з родиною, за місцем служби характеризується задовільно, на момент розгляду справи офіційно не працевлаштований.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, з*явлення з зізнанням.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховуючі всі обставини, встановлені судом, вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкцій статті, інкримінованої йому, а саме у вигляді позбавлення волі, не застосовуючи максимального покарання, визначеного санкцією даної статті. Посилання захисту на обставини вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу сімейних обставин не знайшло свого підтверджено під час судового розгляду наданими до суду доказами.
В силу вимог ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу ч.1 ст.76 КК України обов`язки.
При вирішеного даного питання судом враховані всі дані по особистості обвинуваченого, надані до суду та повідомлені сторонами, враховані обставини вчиненого, суспільну небезпечність зазначеного кримінального правопорушення, його середню тяжкість та відношення обвинуваченого до скоєного.
Дослідивши зазначене, суд вказує, що призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Речових доказів та витрат по справі немає, запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за ч.3 ст. 407 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для його виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1