Ухвала
Іменем України
23 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 333/1665/18
провадження № 51-5029ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2020 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що прокурор не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року касаційну скаргу прокурора було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків 15 днів з дня отримання копії ухвали.
У межах наданого строку прокурор повторно звернувся з касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.
Зокрема, повторно подана касаційна скарга прокурора, як і попереднього разу, не містить доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, на що він вказує, як на підставу, передбачену п. 2

ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.
Натомість прокурор у касаційній скарзі знову в обґрунтування незаконності вироку і ухвали щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
З огляду на наведене, у касаційній скарзі прокурора, як і попереднього разу, не наведено конкретних порушень закону, допущених судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку, які відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу є підставами для його скасування, про що сформульовані вимоги прокурора до касаційного суду.
Крім цього, слід зазначити, що прокурор подав повторну касаційну скаргу, практично не змінивши змісту мотивувальної частини попередньої, чим проігнорував вказівки суду касаційної інстанції, викладені у вищевказаній ухвалі Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року.
Згідно ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на те, що прокурором не були виконанні вимоги попередньої ухвали, його касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Повернути прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, його касаційну скаргу на вирок Комунарського районного

суду м. Запоріжжя від 03 вересня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2020 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3