ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6812/19 Номер провадження 11-сс/814/11/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
володільців майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 представника в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини.
Ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно із забороною розпорядження, відчуження та використання, а саме на майно, яке було вилучено 01.10.2020 в ході проведеного обшуку за адресою: АДРЕСА_1 :

- 2882 купюри номіналом 100 доларів США загальною сумою 288 200 доларів США;

- 9 купюр номіналом 50 доларів США загальною сумою 450 доларів США;

- 20 купюр номіналом 20 доларів США загальною сумою 400 доларів США;

- 14 купюр номіналом 10 доларів США загальною сумою 140 доларів США;

- 2 купюри номіналом 5 доларів США загальною сумою 10 доларів США;

- 4 купюри номіналом 1 долар США загальною сумою 4 долари США;

- 480 купюр номіналом 50 Євро загальною сумою 24 000 Євро;

- 50 купюр номіналом 20 Євро загальною сумою 1 000 Євро;

- 180 купюр номіналом 500 гривень загальною сумою 90 000 гривень;

- 10 купюр номіналом 1000 гривень загальною сумою 10 000 гривень;

- 20 купюр номіналом 200 гривень загальною сумою 4 000 гривень;

- 16 купюр номіналом 100 гривень загальною сумою 1 600 гривень.

- копія довіреності виданої ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_10 ;

- копія довіреності виданої ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_12 ;

- копія наказу ТОВ «Шкір-Агро» від 25.06.2019 року № 4к про призначення на посаду директора ОСОБА_7 ;

- копія статуту ТОВ «Шкір-Агро» (нова редакція) від 2019 року на 16 аркушах;

- копія рішення учасника ТОВ «Шкір-Агро» від 25 червня 2019 року;

- чорнові записи на 39 аркушах.

Визначено місцем зберігання вилучених об`єктів: копію довіреності виданої ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_10 , копію довіреності виданої ОСОБА_11 на ім`я ОСОБА_12 , копію наказу ТОВ «Шкір-Агро» від 25.06.2019 року № 4к про призначення на посаду директора ОСОБА_7 , копію статуту ТОВ «Шкір- Агро» (нова редакція) від 2019 року на 16 аркушах, копію рішення учасника ТОВ «Шкір-Агро» від 25 червня 2019 року, чорнові записи на 39 аркушах, при матеріалах кримінального провадження № 0000023.

Місцем зберігання грошових коштів в сумі 289 204 долари США, 25 000 Євро, 105 600 гривень визначено КБ ПРИВАТБАНК відповідно до договору відповідального зберігання № 1/5 від 11.12.2015, укладеного між ГУНП в Полтавській області та АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Згідно з клопотанням прокурора та ухвалою слідчого судді, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000023 від 21.02.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування установлено, що відповідно до рапорту начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів, аналізу інформації та координації правоохоронної діяльності прокуратури Полтавської області ОСОБА_13 щодо виявлення кримінального правопорушення службовими особами ТОВ «Шкір-Агро» (), яке здійснює закупівлю у м`ясопереробних підприємств Полтавської та суміжних областей шкіри великої рогатої худоби за готівку для її обробки та подальшого експорту.

З метою безперешкодного отримання бюджетного відшкодування ПДВ внаслідок здійснення експорту вказаної продукції за кордон, ТОВ «Шкір-Агро» у бухгалтерському та податковому обліках відображає господарські операції щодо придбання шкір великої рогатої худоби від ПАТ «Кременчукм`ясо» ().

Згідно листа ГУ ДФЄ у Полтавській області № 5021/10/16-31-12-01-34 від 06.02.2019 протягом 2018 року ТОВ «Шкір-Агро» відшкодовано з Державного бюджету України 3103, 72 тис. гривень.

В той же час, отримані дані свідчать, що протягом 2018 року ПАТ «Кременчукм`ясо» () не було здійснено забою тієї?кількості великої рогатої худоби, необхідної для отримання відповідної маси шкіри, яку ТОВ «Шкір-Агро» експортувало за кордон.

Так, відповідно до листа Головного управління Держпродспожив-служби в Полтавській області № 01-27/1690 від 20.03.2019 на потужностях ПрАТ «Кременчукм`ясо» протягом 2018 року здійснено забій 2741 голови великої рогатої худоби (далі ВРХ).

У свою чергу ТОВ «Шкір-Агро» () протягом 2018 року здійснило поставку шкіри ВРХ до країн ЄС загальною кількістю 4028 штук.

Крім того, як було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження, службовими особами ТОВ «Кременчуцький шкірзавод» () та ТОВ «Шкір-Агро» () запроваджено протиправний механізм незаконного отримання відшкодування із Державного бюджету України ПДВ внаслідок здійснення експортних операцій, яка свідчить, що службові особи вказаних підприємств за сприянням інших суб`єктів, у тому числі ТОВ «Лігурія» сприяють в ухиленні від сплати податків суб`єктам господарювання, які займаються виробництвом та оптовою торгівлею шкіряної продукцією.

Так, згідно отриманих даних, службовими особами ТОВ «Шкір-Агро» впроваджено протиправну схему придбання за готівку шкіри ВРХ у суб`єктів господарювання Полтавської, Кіровоградської та Черкаської областей, без відображення вказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліках.

Після обробітку придбаної у вказаний спосіб шкіри на виробничих потужностях ТОВ «Шкір-Агро», вона реалізовується за готівку окремим суб`єктам господарювання вказаної галузі, одним з яких є ТОВ «Лігурія» ().

З метою легалізації вказаної продукції, у бухгалтерському та податковому обліках ТОВ «Шкір-Агро» відображаються операції з надання послуг вказаним суб`єктам господарювання з переробки давальницької сировини.

Обробіток придбаної у вказаний спосіб шкіри на виробничих потужностях ТОВ «Шкір-Агро» службовими особами вказаного підприємства відбувається за незаконного використання сірчаної кислоти, яка згідно Постанови Кабінету міністрів України від 06.05.2000 року № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» віднесена до прекурсорів, використання яких передбачає наявність відповідної ліцензії у суб`єкта господарювання.

Відповідно до листа Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (Держлікслужба) ТОВ «Шкір-Агро ( ) не отримувало ліцензії на право провадження діяльності у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів Переліку та з заявою на її отримання до Держлікслужби не зверталися.

У той же час наявні оперативні дані свідчать про те, що з метою уникнення відповідальності за без ліцензійне використання вище зазначеного прекурсору у господарській діяльності, службові особи ТОВ «Шкір-Агро» у податковій звітності зазначають про те, що у виробничому процесі використовують 40% розчин сірчаної кислоти, який ніби то придбавався у ТОВ «ТД «ДЕН ХІМ» ( , м. Кропивницький, вул. Валентини Терешкової, 9), що не відповідає дійсності, так як для забезпечення безперебійного функціонування виробничих потужностей, ТОВ «Шкір-агро» необхідно близько 15 тон сірчаної кислоти на місяць.

Таким чином, внаслідок впровадження та реалізації вказаних протиправних механізмів, службові особи ТОВ «Кременчуцький шкірзавод» (), ТОВ «Шкір-Агро» () за попередньою змовою з іншими суб`єктами господарювання, а саме: ТОВ «Лігурія» (), ТОВ «ТД «ДЕН ХІМ» ( ), ТОВ «Компанія «Техношкіра» ( ), ПрАТ «Кременчукм`ясо» (), протиправно заволоділи частиною грошових коштів податку на додану вартість безпідставно відшкодованого з Державного бюджету України та ухилилися від сплати податків внаслідок не декларування господарських операцій із придбання та реалізації шкіри великої рогатої худоби на внутрішньому ринку України.

01.10.2020 на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава ОСОБА_14 від 15.09.2020 за фактичним місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук.

У ході проведення обшуку виявлено та вилучено зазначені в клопотанні грошові кошти та документи.

Мотивуючи рішення щодо необхідності задоволення поданого клопотання, слідчий суддя послався на те, що вилучені матеріальні об`єкти є доказом злочину у вказаному кримінальному провадженні, а саме, що всі вилучені документи містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

А вилучені грошові кошти підлягають арешту, оскільки арешт накладається на майно юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав, що вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується, вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала.
Адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати частково, та відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_15 в частині вимог накладення арешту на 2882 купюри номіналом 100 доларів США загальною сумою 288 200 доларів США; 9 купюр номіналом 50 доларів США загальною сумою 450 доларів США;20 купюр номіналом 20 доларів США загальною сумою 400 доларів США;14 купюр номіналом 10 доларів США загальною сумою 140 доларів США;2 купюри номіналом 5 доларів США загальною сумою 10 доларів США;4 купюри номіналом 1 долар США загальною сумою 4 долари США; 480 купюр номіналом 50 Євро загальною сумою 24 000 Євро; 50 купюр номіналом 20 Євро загальною сумою 1 000 Євро; 180 купюр номіналом 500 гривень загальною сумою 90 000 гривень; 10 купюр номіналом 1000 гривень загальною сумою 10 000 гривень; 20 купюр номіналом 200 гривень загальною сумою 4 000 гривень; 16 купюр номіналом 100 гривень загальною сумою 1 600 гривень.

На обґрунтування таких вимог посилається на те, що в ході розгляду клопотання про арешт майна представники сторони обвинувачення повідомили слідчого суддю, що вони змінюють підстави та мету застосування арешту та пояснили, що просять накласти арешт з метою забезпечення та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, так як після перекваліфікації кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 191 КК України на ч. 5 ст. 191 КК України кримінальне правопорушення за ступенем тяжкості стало особливо тяжким правопорушенням, санкція якої передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

При цьому, у клопотанні підставою арешту грошових коштів вказувалось те, що вони визнані речовими доказами та на них необхідно накласти арешт з метою їх збереження.

Зауважує, що арешт з підстав застосування можливості конфіскації майна та відшкодування завданої шкоди, накладається на майно виключного переліку осіб, а не будь-якої особи.

Однак стороною обвинувачення протягом тривалого часу не встановлено походження та належність майна, та за 20 місяців досудового розслідування не здобуто жодного доказу не тільки про розмір збитків, але і про їх наявність.

Позиції інших учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції представник - адвокат ОСОБА_9 , власники майна ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали подану в інтересах останніх апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді вважає законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не в повному обсязі з огляду на таке.

Так з наданих матеріалів вбачається, що до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000023, внесеному до ЄРДР від 21.02.2019, за ознаками вчинення службовими особами ТОВ «Шкір-Агро» кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, звернувся прокурор відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_15 , мотивуючи це збереженням речових доказів грошових коштів, які на думку прокурора отримані у незаконний спосіб, та документів, які можуть містити відомості та бути доказом незаконної діяльності.

Поміж тим, слідчий суддя помилково в резолютивній частині ухвали вказав на задоволення клопотання саме слідчого, а не прокурора та мотивував своє рішення в частині накладення арешту на грошові кошти, необхідністю накладення арешту за наявності обґрунтованої підозри, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, про що прокурором в клопотанні не зазначалося.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слід зазначити, що частиною 5 ст. 170 КК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Проте, надані матеріали не містять жодних відомостей, що будь-якій особі, в тому числі і службовій особі ТОВ «Шкір-агро» повідомлено про підозру, що унеможливлює накладення арешту на грошові кошти з підстав, вказаних в ухвалі слідчого судді.

Поміж тим, накладення арешту у даному кримінальному провадженні, на вказані у клопотанні прокурора грошові кошти, є виправданим з огляду на таке.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

У своєму клопотанні прокурор вказує метою накладення арешту на майно, вилученого 01.10.2020 в ході проведеного обшуку за місцем фактичного проживання директора ТОВ «Шкір-арго» - ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 забезпечення збереження речових доказів, оскільки ті грошові кошти та документи, які зберігав за місцем свого проживання ОСОБА_7 , можуть бути предметом злочину, та отримані в результаті незаконного отримання НДС.

На думку прокурора про злочинне походження вказаних грошових коштів вказує, окрім зазначеного і той факт, що за місцем реєстрації юридичної особи ТОВ «Лігурія», яка сприяла ТОВ «Шкір-Агро» в ухиленні від сплати податків як суб`єктом господарювання, який займається виробництвом та оптовою торгівлею шкіряною продукцією, 01.10.2020 виявлено та вилучено печатки ряду підприємств, у тому числі і закордонних, серед яких ТОВ «Шкір-Агро» мало взаємовідносини, що підтверджує факт вчинення фіктивних операцій та незаконного заволодіння державними грошовими коштами.

Такі доводи прокурора є слушними та жодним чином не спростовані в апеляційній скарзі.

Адвокатом, а також власниками грошових коштів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не доведено походження вказаних грошових коштів в іноземній валюті доларів США та Євро, що були вилучені за місцем фактичного проживання директора ТОВ «Шкір-Агро» ОСОБА_7 .

Доводи власників грошових коштів про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти в сумі 270 тис. доларів США отримані в борг від ОСОБА_16 на лікування сина ОСОБА_11 і підтвердженням цьому є розписка останньої, - не заслуговують на увагу. Так, із наданої до суду медичної документації син ОСОБА_11 проходив обстеження у приватній клініці у 2018 році в період з 15 по 16 червня (одна доба). Натомість розписки про надання грошових коштів у валюті США датовані 26 січня 2020 та 08 лютого 2020, тобто більше ніж через півтора року після лікування сина. Водночас вказана розписка не посвідчена нотаріально, як того вимагає чинне законодавство, а тому є сумнівною.

Твердження ОСОБА_7 про помилковість наведеного у клопотанні прокурора твердження щодо його фактичного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до протоколу обшуку від 01.10.2020 вказаного приміщення, ОСОБА_7 знаходився у квартирі та повідомляв працівникам поліції код від сейфу, з якого були вилучені грошові кошти. Наведена обставина, свідчить про те, що ОСОБА_7 фактично користується вказаним житлом.

Також є безпідставними доводи захисника про те, що діяльність ТОВ «Шкір-Агро» перевірялася фіскальними органами та за результатами такої перевірки порушень податкового законодавства не встановлено, що, на його думку, підтверджується актом ГУ ДФС у Полтавській області від 26.02.2018 №281/16-31-12-03-11/39723541. Разом з цим, як вбачається із змісту вказаного акту документальна позапланова виїзна перевірка стосувалася правильності нарахування ТОВ «Шкір-Агро» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку та суми від`ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2017 року. Позаяк, предметом досудового слідства у даному кримінальному провадженні є перевірка правомірності діяльності службових осіб ТОВ «Шкір-агро» за період з 2018 по 2020 роки.

Отже наявні всі підстави вважати, що вказане у клопотанні прокурора майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України та на нього може бути накладено арешт.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 представника в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 жовтня 2020 року в частині накладення арешту на грошові кошти скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_15 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти вилучені 01.10.2020 в ході обшуку, проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- 2882 купюри номіналом 100 доларів США загальною сумою 288 200 доларів США;

- 9 купюр номіналом 50 доларів США загальною сумою 450 доларів США;

- 20 купюр номіналом 20 доларів США загальною сумою 400 доларів США;

- 14 купюр номіналом 10 доларів США загальною сумою 140 доларів США;

- 2 купюри номіналом 5 доларів США загальною сумою 10 доларів США;

- 4 купюри номіналом 1 долар США загальною сумою 4 долари США;

- 480 купюр номіналом 50 Євро загальною сумою 24 000 Євро;

- 50 купюр номіналом 20 Євро загальною сумою 1 000 Євро;

- 180 купюр номіналом 500 гривень загальною сумою 90 000 гривень;

- 10 купюр номіналом 1000 гривень загальною сумою 10 000 гривень;

- 20 купюр номіналом 200 гривень загальною сумою 4 000 гривень;

- 16 купюр номіналом 100 гривень загальною сумою 1 600 гривень.

Місцем зберігання грошових коштів в сумі 289 204 долари США, 25 000 Євро, 105 600 гривень визначити КБ ПРИВАТБАНК відповідно до договору відповідального зберігання № 1/5 від 11.12.2015, укладеного між ГУНП в Полтавській області та АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4