У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретар ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0001970 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2017 року, яким затверджено угоду від 26 червня 2015 року укладену між прокурором прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5 ,

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Апелянт просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2017 року визнати недійсним.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду затверджено угоду від 26 червня 2015 року укладену між прокурором прокуратури Заводського району міста Миколаєва ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001970 від 15 квітня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 395 КК України.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, за яке призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26 червня 2015 року, покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 вважає оскаржуваний вирок не справедливим.

Зазначає, що йому було встановлено 1 (один) рік адміністративного нагляду, який ним не порушувався.

Вказує, що 4 (чотири) рази в місяць ходив відмічався, але працівники міліції, з якими у нього були неприязні відносини, не брали цього до уваги.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 04 січня 2013 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на шлях виправлення не став та скоїв знову кримінальне правопорушення.
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2014 року відносно ОСОБА_5 встановлено адміністративний нагляд за місцем постійного проживання, строком на 1 (один) рік та визначено обмеження щодо його дій.

29 серпня 2014 року ОСОБА_5 була оголошена постанова Бердянського районного суду Запорізької області про встановлення йому адміністративного нагляду та зобов`язання прибути і зареєструватися в органах ОВС за місцем його мешкання у триденний термін, про що він був повідомлений.

Прибувши за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 17 вересня 2014 року, зареєструвався у Заводському РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області як особа, щодо якої встановлено адміністративний нагляд.

Однак, ОСОБА_5 30 грудня 2014 року з метою ухилення від адміністративного нагляду, без дозволу міліції, самовільно, без поважних причин, залишив місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 та з 30 грудня 2014 року по теперішній час до Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області на реєстрацію не з`являвся.

Суд визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, тобто у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання, як особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 474 КПК України до суду разом із обвинувальним актом, надійшла угода про визнання винуватості від 26 червня 2015 року, укладена між прокурором прокуратури Заводського району міста Миколаєва ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Вироком суду затверджено угоду від 26 червня 2015 року укладену між прокурором прокуратури Заводського району міста Миколаєва ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001970 від 15 квітня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 395 КК України.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, за яке призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26 червня 2015 року, покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Положеннями ч. 4 ст. 469 КПК України, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно оскаржуваного вироку, 26 червня 2015 року, між прокурором прокуратури Заводського району міста Миколаєва ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001970 від 15 квітня 2015 року, було укладено угоду про визнання винуватості.

Із вищевказаної угоди вбачається, що ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений розуміє права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та останній погодився на призначення покарання, визначеного в угоді про визнання винуватості укладеної між прокурором та підозрюваним, що підтверджує звукозапис судового засідання.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_8 , та прокурор укладену угоду про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним від 26 червня 2015 року, в судовому засіданні підтримали, просили її затвердити.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 474 КПК України, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, окрім того, міра покарання визначена відповідно до ст. 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного.

Як слідує з ч. 1 ст. 475 КК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Тобто, обов`язкові умови розгляду справи на підставі угоди про визнання винуватості в порядку ст. 474 КПК України, судом першої інстанції дотримано в повному обсязі, а саме, судом призначено покарання, узгоджене сторонами угоди, та затверджено судом угоду у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода може бути укладена.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції. А тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2017 року, яким затверджено угоду від 26 червня 2015 року укладену між прокурором прокуратури Заводського району м. Миколаєва ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: