Справа № 183/6733/19
№ 1-кп/183/795/20

У Х В А Л А
02 грудня 2020 року колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт за фактом вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
27 липня 2019 року під час здійснення досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження дії обраного запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, мотивуючи його тим, що і на цей час існує ризик передбачений п.1 ч. 1. ст. 177 КПК України, який слугував підставою для його обрання, оскільки ОСОБА_5 , обвинувачується у скоєнні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, а тому вважає неможливим застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, мотивуючи свою позицію тим, що останні пів року прокурор не надає суду доказів на обґрунтування обвинувачення, а лише звертається з клопотаннями про продовження раніше обраного запобіжного заходу, не наводячи нових ризиків, а тому просив змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 , підтримав заявлене його колегою клопотання, також проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилаючись на те, що доказів про переховування його підзахисного прокурором не надано, існує тільки посилання на підозру в скоєнні особливо тяжкого злочину, при цьому обвинувачений вже тривалий час перебуває під вартою, має стійкі соціальні зв`язки, характеризується позитивно, а тому просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений підтримав думку своїх захисників та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, запевнивши, що переховуватися від суду наміру не має.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, наполягаючи на своєму клопотанні.
Вислухавши думки учасників кримінального провадження, колегія суддів, вважає за необхідне в даному випадку продовжити дію виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, встановлена наявність ризику, що знаходячись на волі, усвідомлюючи, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду.
При цьому враховується, що у досудовому звільненні (справа «Смірнови проти Росії» (п. 59)), особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі "Вемгофф проти Німеччини".
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для тримання особи під вартою наявність із боку обвинуваченого таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду.
Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановленого щодо ОСОБА_5 , під час обрання запобіжного заходу, який не зменшився і себе не вичерпав у менш обтяжливий спосіб, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, а саме в умисному вбивстві особи.
Що стосується клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд, вважає його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, крім вищезазначених обставин, ще й в зв`язку з тим, що захисниками в своїх клопотаннях не обґрунтовано та не зазначено взагалі підстав, які свідчать про зменшення ризику. А враховуючи, що санкція ч.1 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді лише позбавлення волі, суд не вбачає наразі іншої можливості запобігти ризику переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду, у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 350 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Обвинуваченому ОСОБА_5 , продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 28 січня 2021 року включно.
Копію ухвали направити для виконання командиру батальйону конвойної служби №1 ГУНП в Дніпропетровській області та начальнику Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№4)".
В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її проголошення у відповідності до рішення КСУ від 13.06.2019 року № 4-р/2019.
Головуюча суддя ОСОБА_1
Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3