Номер провадження: 11-сс/813/2043/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

слідчого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000922 від 14 серпня 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 04 лютого 2021 року, в межах строку досудового розслідування.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 950 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 996 900 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що відомості про кримінальне провадження були внесені до ЄРДР 14 серпня 2020 року, однак в процесі розгляду даного кримінального провадження було встановлено, що лише у листопаді 2020 року ОСОБА_10 вступив у злочинну змову з іншими особами. Єдиним доказом, який пов`язує ОСОБА_10 з подіями у цьому кримінальному провадженні є те, що в нього 07 грудня 2020 року під час обшуку за місцем проживання була виявлена психотропна речовина.

Захисник вважає вказану процесуальну дію та протокол обшуку недійсними, оскільки слідчим у протоколі не зазначено, що пакети з порошкоподібною речовиною були вилучені після повторного обшуку куртки, що підтверджує свідок ОСОБА_14 та відео фіксація обшуку.

Захисник зазначив, що слідчим суддею не був належним чином досліджений відеозапис обшуку, з якого вбачається повторний обшук куртки підозрюваного та закриття камери в момент знаходження пакетів, що свідчить про те, що співробітники правоохоронних органів під час здійснення вказаного обшуку вчинили злочин відносно ОСОБА_10 .

Крім того органом досудового розслідування не надано висновків експертиз, які свідчать про великі розміри психотропної речовини, а також в протоколі обшуку не зазначено вагу можливого наркотичного засобу.

Захисник вважає, що підозра ОСОБА_10 є необґрунтованою та до клопотання слідчого не додано жодних доказів про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Існування ризику передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, спростовується, тим, що ОСОБА_10 має своє місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проживає разом з хворою матір`ю пенсійного віку за якою здійснює догляд та має на утриманні дитину, позитивно характеризується за місцем проживання.

Існування ризику передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, взагалі не підтверджується будь-якими доказами, оскільки усі докази у даному кримінальному провадженні на теперішній час знаходяться в органах досудового розслідування.

Свідками в даному кримінальному провадженні є тільки поняті, про інших свідків в матеріалах нічого не зазначено, у зв`язку з чим наявність свідків в цілому не може свідчити про наявність ризиків передбачених п.3) ч.1 ст.177 КПК України.

Стосовно ризиків, що передбачені в п.4) ч.1 ст.177 КПК України, захисник зазначив, що ні в клопотанні про обрання міри запобіжного заходу, ні в відповідній ухвалі взагалі не зазначено та не вказано яким іншим чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню.

Існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, взагалі не підтверджується будь-якими доказами, оскільки ОСОБА_10 не вчиняв раніше кримінальних правопорушень та не притягувався до адміністративної відповідальності.

Крім того, слідчим суддею не зазначено у чому полягає виключність випадку визначення ОСОБА_10 розміру застави, у відповідності до ч.5 ст.182 КПК України, який є непомірним для підозрюваного, та не враховано наявність на його утриманні хворої матері та дитини.

Позиції учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційної скарги,, думку прокурора ОСОБА_7 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України за таких обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки зумовлений не лише тяжкими наслідками для конкретної особи, а й для населення у цілому, розуміючі що його подальша діяльність незаконна, у листопаді 2020 року вступив у попередню змову з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 направлену на незаконне вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, після чого розробили спільний протиправний план та розподілили між собою ролі.

Так, з метою виготовлення психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну та конспірації своєї протиправної діяльності, ОСОБА_10 орендував будинок АДРЕСА_2 у підвалі якого, разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , створили лабораторію по виготовленню психотропної речовини амфетаміну.

З метою функціонування створеної незаконної лабораторії по виготовленню психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну, ОСОБА_17 відповідно до протиправного плану, та відведеної йому ролі, спільно з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , у невстановлених досудовим розслідуванням часі та місці придбали лабораторне обладнання у вигляді лабораторних мірних стаканів, пробірок, колб, електронних ваг, вакуумного насосу, хімічних реактивів, які слугують для виготовленню небезпечної психотропної речовини амфетаміну.

ОСОБА_15 , відповідно до відведеної йому протиправної ролі та заздалегідь розробленого плану, маючи відповідні навики по виготовленню психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну повинен був виготовляти психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін та передавати його ОСОБА_16 для подальшого перевезення та збуту.

ОСОБА_16 , відповідно раніше розробленого спільного протиправного плану та відведеної йому ролі, для функціонування лабораторії та підтримання життєдіяльності всередині вищезгаданого будинку, повинен був поставляти реактиви та сировину для незаконного виготовлення психотропних речовин, забезпечувати продуктами харчування, з метою недопущення виходу ОСОБА_15 з середини лабораторії, що в свою чергу могло викликати загрозу подальшої діяльності лабораторії та подальшого викриття протиправної діяльності усіх учасників групи.

ОСОБА_10 , як організатор створеної протиправної схеми повинен був контролювати кількість виготовленої психотропної речовини та підшукувати осіб яким реалізовувати вказану психотропну речовину та кошти отримані від реалізації зазначеної речовини розподіляти між усіма учасниками групи.

Так, 06 грудня 2020, більш точний час органом досудового розслідування не встановлений, з метою виконання пунктів заздалегідь розробленого протиправного плану, ОСОБА_15 , у відповідності до відведеної йому протиправної ролі, маючи досить здібні навички використання хімічних рідин, в середині вказаного облаштованого підвалу виготовив невстановлену загальну кількість порошкоподібної речовини білого кольору. В цей час, ОСОБА_16 , відповідно до відведеної йому протиправної ролі, в момент безпосереднього виготовлення психотропної речовини здійснював спостереження за зазначеним будинком у підвалі якого розміщена лабораторія, з метою у разі виникнення позапланової ситуації, як найшвидше подати сигнал відходу ОСОБА_15 та дати сигнал ОСОБА_10 , з якими по заздалегідь відпрацьованому плану зникнути з місця вчинення злочину.

07 грудня 2020, приблизно о 13 годині ОСОБА_15 , перебуваючи спільно з ОСОБА_16 в середині будинку АДРЕСА_2 , за місцем розміщення лабораторії, з метою подальшої реалізації, передав останньому виготовлену психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною вагою 190 грамів, з метою подальшого збуту.

ОСОБА_16 , отримавши 190 грам психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетаміну, з метою подальшої її передачі ОСОБА_10 з подальшим її збутом останнім, незаконно зберігав речовину при собі, та на невстановленому в ході досудового розслідування транспортному засобі перевіз її до м. Одеса.

У подальшому, 07 грудня 2020 року о 14 годині 50 хвилин ОСОБА_16 , поблизу будинку №15 по вул. Ільфа і Петрова у м. Одесі затриманий працівниками поліції та в ході особистого обшуку у нього виявлено та вилучено порошкоподібну речовину білого кольору приблизною вагою 190 грам, яка у відповідності до результатів проведеного експрес-тесту марки «Identa Touch Know» є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетаміном, яку він незаконно зберігав та перевіз до м. Одеси з метою збуту.

Крім того, 07 грудня 2020, у період часу з 14 год. 55 хв. до 19 год. 33 хв. у ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрований та мешкає ОСОБА_10 , виявлено та вилучено чотири пакети з порошкоподібною речовиною білого кольору, яка згідно проведеного експрес тесту марки «Identa Touch Know» за №ЕХР12/2020 є психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетаміном, яку останній незаконно виготовив та зберігав з метою подальшого збуту.

Крім того, 07 грудня 2020 року, у період часу з 14 год. 38 хв. до 22 год. 41 хв. у ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_15 , виявлено та вилучено спільно придбане останнім разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_10 лабораторне обладнання у виді скляних колб, пробірок, реактивів, засобів охолодження рідини, пакувальний матеріал у вигляді зіп-пакетиків та незаконно виготовлену порошкоподібну речовину білого кольору вагою 10 грам, яка згідно проведеного експрес тесту марки «Identa Touch Know» за №5013120А являється психотропною речовиною, обіг якої обмежено амфетаміном, яку ОСОБА_15 спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_16 виготовили та зберігали з метою подальшого збуту.

08 грудня 2020 року, ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме витягами з ЄРДР за №00000922 та за №00001349; протоколами допиту свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 ; протоколом обшуку від 07 грудня 2020 року за місцем проживання ОСОБА_10 адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено чотири поліетиленових пакетики з порошкоподібною речовиною білого кольору; протоколом огляду вилучених речей та речових доказів від 07 грудня 2020 року; постановою про визначення речей, предметів та документів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 07 грудня 2020 року; протоколами за результатами проведення негласних слідчо-розшукових заходів; висновком експерта №СЕ-19/116-20/25404-МРВ від 10 грудня 2020 року за результатами судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, проведеної у кримінальному провадженні №0000922.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту наголошувала, що пакетики з наркотичною речовиною були підкинуті в куртку ОСОБА_10 працівниками правоохоронного органу.

В судовому засіданні апеляційного суду був переглянутий відеозапис обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 і на ньому зафіксований момент як слідчий виявив та вилучив пакетики з речовиною білого кольору з куртки, яка висіла в коридорі. При цьому на відеозаписі не видно, як працівники поліції підкидають у куртку наркотичну речовину, а тому відсутні підстави для визнання протоколу обшуку недопустимим доказом, відповідно до ст.87 КПК України.

Злочин, передбачений ч.3 ст.307 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_10 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_10 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Крім того апеляційний суд погоджується з наявність ризиків, передбачених пунктами 3) та 4) ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі ОСОБА_21 матиме можливість здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Апеляційний суд враховує, що органом досудового розслідування саме ОСОБА_10 підозрюється в організації незаконної діяльності з виготовлення та реалізації наркотичних засобів з метою отримання прибутку.

В свою чергу відсутність у ОСОБА_10 постійного місця роботи, а отже і джерел доходу доводять, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність.

Доводи сторони захисту про те, що до ОСОБА_10 необхідно застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки на його утриманні знаходиться неповнолітня дитина та пристаріла матір, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки неповнолітня дитина не проживає разом з ОСОБА_10 , а мати підозрюваного може утримувати та доглядати інший син.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_10 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 визначений завідомо непомірний розмір застави апеляційний суд визнає необґрунтованими.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в абзаці 2 ч.5 чт.182 КПК України зазначено, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , особи підозрюваного, обґрунтовано визначив заставу 950 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 996 900

гривень, врахувавши при цьому, характер та обставини інкримінованого йому злочину, а також беручи до уваги і розмір прибутків, які отримують особи задіянні в незаконному виробництві та збуті наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про безпідставність задоволення клопотання слідчого про застосування до його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Відповідно до п.1) ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2020 року про застосування до ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 950 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 996 900 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4