ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 1-127/11
Провадження № 1/210/2/20

"29" грудня 2020 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

потерпілого: ОСОБА_3 ,

представника потерпілого-адвоката ОСОБА_4 ,

підсудних: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,

захисника підсудних, - адвоката: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, кримінальну справу за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_3 , щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українця за національністю, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого машиністом екскаватора гірничого департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ст.356 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українки за національністю, громадянки України, маючої середню освіту, офіційно не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої в скоєнні злочину, передбаченого ст.356 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, українки за національністю, громадянки України, маючої вищу освіту, не працюючої, пенсіонерки, не заміжньої, не маючої на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, та інших непрацездатних осіб, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої,

обвинуваченої в скоєнні злочину, передбаченого ст.356 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: с. Миколаївка Казанківського району Миколаївської області, раніше не судимої, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ,

обвинуваченої в скоєнні злочину, передбаченого ст.356 КК України,

В С Т А Н О В И В:

З первинною скаргою приватного обвинувачення за ст.356 КК України відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області 09 листопада 2005 року звернувся ОСОБА_3 (т.1, а.с.2-4). Постановою суду від 06 грудня 2005 року порушено кримінальну справу стосовно вищезгаданих осіб за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України (т.1, а.с.1). Постановою суду від 11 січня 2006 року ОСОБА_3 був визнаний потерпілим і цивільним позивачем у даній справі (т.1, а.с.20).

В ході судового розгляду до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло ряд скарг приватного обвинувачення, як від ОСОБА_3 , так і від інших осіб.

Так, 23 березня 2006 року до суду надійшла скарга приватного обвинувачення ОСОБА_9 щодо ОСОБА_3 за ст.ст.125 ч.1, 356 КК України (т.1, а.с.50-52), постановою суду від 06 квітня 2006 року по даній скарзі було порушено кримінальну справу (т.1, а.с.49), постановою суду від 06 квітня 2006 року - вищевказану справу об`єднано в одне провадження з раніше порушеною кримінальною справою за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_3 щодо ОСОБА_9 за ст.356 КК України (т.1, а.с.63). Постановою суду від 16 січня 2008 року припинено провадження у кримінальній справі, порушеній за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_9 від 23 березня 2006 року щодо ОСОБА_3 за ст.ст.125 ч.1, 356 КК України на підставі ст.6 п.8 КПК України у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 (т.2, а.с.32).

Крім того, 23 березня 2006 року до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла скарга приватного обвинувачення ОСОБА_5 щодо ОСОБА_3 за ст.125 ч.1 КК України (т.1, а.с.65-67). Постановою суду від 06 квітня 2006 року по даній скарзі було порушено кримінальну справу (т.1, а.с.64), а постановою суду від 06 квітня 2006 року вищезгадану кримінальну справу об`єднано в одне провадження з кримінальною справою за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_3 щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 за ст.356 КК України (т.1, а.с.82). Постановою від 26 грудня 2006 року припинено провадження у кримінальній справі, порушеній за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_5 від 23 березня 2006 року щодо ОСОБА_3 за ст.125 ч.1 КК України на підставі ст.ст.6 п.11,КПК України у зв`язку з наявністю не скасованої постанови про відмову у порушенні кримінальної справи (т.2, а.с.3-4).

11 травня 2006 року до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла скарга приватного обвинувачення ОСОБА_3 щодо ОСОБА_5 за ст.356 КК України (т.1, а.с.114-115). Постановою суду від 11 травня 2006 року було порушено кримінальну справу за вищеназваною скаргою приватного обвинувачення, яке було цією ж постановою об`єднано в одне провадження з усіма зазначеними вище скаргами приватного обвинувачення (т.1, а.с.113).

15 травня 2006 року до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла скарга приватного обвинувачення ОСОБА_3 щодо ОСОБА_9 за ст.125 ч.1 КК України (т.1, а.с.98-99). Постановою суду від 29 січня 2007 року було припинено провадження у справі щодо ОСОБА_9 за ст.125 ч.1 КК України за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_3 на підставі ст.6 п.8 КПК України у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 (т.2, а.с.11).

Розгляд справи в частині обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 померлій ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 за ст.356 КК України продовжено в даному провадженні за клопотанням родичів померлої: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_6 з метою її посмертної реабілітації в разі недоведеності пред`явленого щодо неї звинувачення.

Вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2009 року, який залишений без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2009 року, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за ст.356 КК України виправдано через відсутність події злочину (т.2, а.с.153-157, 176-178). Ухвалою Верховного Суду України від 19 жовтня 2010 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2009 року скасовано, направлено справу на новий розгляд до того ж апеляційного суду в іншому складі суддів (т.2, а.с.225, 226). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2010 року вирок суду від 24 червня 2009 року скасований, кримінальну справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів (т.2, а.с.242-244).

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2013 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 (посмертно) за ст.356 КК України визнано невинними та виправдано через відсутність в їхніх діях складу злочину (т.4, а.с.96-107). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2014 року вирок суду від 24 грудня 2013 року скасований, кримінальну справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів (т.4, а.с.162-164).

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетрвоської області від 18 серпня 2017 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 (посмертно) в пред`явленому їм обвинуваченні в скоєнні злочину, передбаченого ст.356 КК України (по епізоду вивезення обладнання у вересні 2004 року) визнано невинними і виправдано їх на підставі п.1 ч.1 ст.6 КПК України у зв`язку з відсутністю події злочину. ОСОБА_5 в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст.356 КК України (по епізоду вивезення шкур великої рогатої худоби в березні 1998 року) визнано невинним і виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину (т.5, а.с.91-102). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року вирок суду від 18 серпня 2017 року скасований, кримінальну справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів (т.5, а.с.183-187).

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 від 11. січня 2018 року кримінальна справа за скаргою приватного обвинувачення прийнята до провадження (т.5, а.с.236).

Таким чином, в даному судовому провадженні підлягають розгляду:

- скарга приватного обвинувачення ОСОБА_3 щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 від 09 листопада 2005 року, на підставі якої постановою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_11 від 06 грудня 2005 року порушено кримінальну справу стосовно вищезгаданих осіб за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України (т.1, а.с.1-4);

- скарга приватного обвинувачення ОСОБА_3 щодо ОСОБА_5 від 11 травня 2006 року, на підставі якої постановою судді Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_11 від 11 травня 2006 року порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст.356 КК України, з урахуванням уточненої скарги від 19 грудня 2011 року (т.1, а.с.113; т.3, а.с.45 ,46).

Зазначені скарги приватного обвинувачення подано ОСОБА_3 в порядку ст.27 КПК України (в редакції 1960 року).

Звернувшись до суду з вищеназваними скаргами приватного обвинувачення потерпілий ОСОБА_3 звинувачує ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 в тому, що вони в період часу з 13 вересня 2004 року по 14 вересня 2004 року, з корисливих мотивів, самовільно, без його відома, порушуючи встановлений законом порядок, вивезли його майно, яке належало особисто йому на праві приватної власності, у вигляді швейного обладнання, сировини для виготовлення взуття та готової продукції, більш як 30 пар виготовленого взуття, в невідомому напрямку, чим заподіяли йому значної матеріальної шкоди на загальну суму 62749,41 гривень.

Крім того, потерпілий ОСОБА_3 , уточнивши скаргу 19 грудня 2011 року, звинувачує ОСОБА_5 в тому, що він в нічний час з 05 на 06 березня 1998 року приїхав до складського приміщення, яке він, потерпілий, орендував на підставі договору оренди з правом викупу будинку від 01 листопада 1997 року, укладеним між ним і ОСОБА_12 (помер в 2001 році) за адресою: АДРЕСА_4 та маючи корисливий умисел, самовільно, порушуючи встановлений законом порядок, вивіз належне йому майно (246 оброблених шкір великої рогатої худоби вагою 5542кг), які відразу фактично продав, щоб розрахуватися з певними особами, за своїми боргами і боргами свого брата, якого за два тижні до того, що сталося позбавили волі на 10 років, чим заподіяв йому значної матеріальної шкоди на загальну суму 40456,60 гривень, станом цін на 2004 рік.

Потерпілий ОСОБА_3 у скаргах приватного обвинувачення обвинувачує ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , в тому, що вони своїми умисними діями вчинили злочин, передбачений ст.356 КК України, як самоуправство, за ознаками самовільного, всупереч встановленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина або інтересам власника.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 винним себе в пред`явленому потерпілим ОСОБА_3 обвинуваченні не визнав за обома епізодами і показав, що він і ОСОБА_3 родичі, куми. Пояснив, що до 2004 року у них були нормальні дружні стосунки. Приблизно в 90-х роках після армії потерпілого привів його батько, щоб влаштувати його на фірму його брата. Після 1997 року вони разом з потерпілим почали займатися закупкою шкур великої рогатої худоби. Звинувачення не визнає - він шкури нікому не віддавав та не вивозив, вважає, що це завідомо помилкове звинувачення і воно з`явилося в 2006 році через вісім років після подій 1998 року, як стверджує потерпілий. Потерпілий подав заяви на нього, його дружину, брата та його дружину та його матір до поліції, звинуватив в привласненні його майна, це було десь до 2005 року. Згодом його матір в 2004 році зверталася до ОСОБА_3 , щоб він звільнив будинок по АДРЕСА_4 , який належить його матері, він написав власноручно розписку. Після цього вона була змушена звернутися з позовом до ОСОБА_3 . Договір оренди з подальшим правом викупу - це видумане тлумачення потерпілого, ні він, ні його батьки ніяких грошей за будинок чи його оренду не отримували. Те, що у батьків не було планів продажу цього будинку підтверджує заповіт, оформлений у нотаріуса на їхнього онука. Потерпілий користувався будинком для пошиву шкіряного взуття, хоча будинок не був переведений в нежилий фонд, тобто можливо стверджувати, що потерпілий в будинку перебував незаконно. В 2004 році потерпілий приїжджав до нього додому на АДРЕСА_5 - вимагав 5000 доларів та вимагав переписати на нього будинок, за те, що його брат заборгував йому заробітну плату за той час, коли він працював у брата на фірмі в 90-х роках. Після даного випадку він звертався з письмовими заявами до органів поліції та прокуратури. В 2004 році його мати продала будинок по вулиці Дачна, вона виявила бажання перебратися до будинку по АДРЕСА_4 . Він вважає, що все обладнання потерпілий вивіз, так як коли мати переїхала ніякого обладнання у потерпілого не було. 08 вересня 2004 року він приїжджав, але обладнання, яке належить потерпілому, він не бачив, виламаних замків не бачив. Мати після цих подій тяжко захворіла та померла, так і не дочекавшись виправдального вироку, до останнього не розуміла, в чому її звинувачували, так як вона лише переїхала до свого будинку. Він нічого не брав із того, про що заявляє потерпілий. До 08 вересня 2004 року в кімнаті були приблизно 3 швейні машинки, 3 столи. В першій кімнаті була шафа до 2 метрів, газова плита, в другій - диван, в третій - великий стіл, на якому лежали матеріали, декілька швейних машинок, стільці. Не знає, що ще було з швейного матеріалу. В четвертій кімнаті не було дверей, там ніякої меблі не було. До п`ятої кімнати він не заходив. Перші три кімнати є прохідними. Коли він там був - чоловік сидів та шив взуття. Він бачив готове взуття, але в якій кількості не пам`ятає. У нього не було боргів, а щодо брата - треба запитати у нього самого. В 2004 році вони з потерпілим їздили до його брата у в`язницю, щоб провідати, про повернення грошей ніхто не розмовляв. У 1998 році у ночі він до потерпілого з дружиною до їхньої квартири не приїжджав та не обіцяв, що буде повертати борг брата. Розмови в присутності свідка ОСОБА_13 , його брата та самого потерпілого про повернення грошей не було. Він займався продажем взуття. ОСОБА_14 він не повертав ніякого обладнання. Зазначив, що не знає людину на ім`я ОСОБА_15 , не давав йому кожтовар за борги брата. Нічого на автомобілі з дому не вивозив. Пару разів продавав взуття, яке виготовляв потерпілий, чим допомагав йому в реалізації товару. Вважає, що потерпілий з будинку по АДРЕСА_4 не виїзджав, тому що йому там сподобалося та він захотів їм заволодіти.

Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_6 показала, що винною себе в пред`явленому ОСОБА_3 звинуваченні за ст.356 КК України не визнала в повному обсязі. Показала, що 08 вересня 2004 року вона не перебувала на АДРЕСА_4 . Перший раз потрапила туди 10 вересня, коли вони з чоловіком завезли свекрусі продукти. Цей дім був придатний для життя, хоча там не було води та туалету. Дім був в жахливому стані, дуже брудний. Там знаходились: диван, стіл, стільці, холодильник. На прохання свекрухи вони в жовтні зробили у будинку невеличкий ремонт. ОСОБА_16 дуже скромно. Серед меблів там були тільки диван, стіл, стільці. Єдиним її проханням було, щоб вона чи ОСОБА_17 приїжджали та привозили їй продукти. Обладнання там не було. Все сказане ОСОБА_3 є наклепом, а звинувачення є завідомо неправдиве.

Допитана в судовому засіданні підсудна ОСОБА_6 винною себе в пред`явленому ОСОБА_3 звинуваченні за ст.356 КК України не визнала в повному обсязі, зазначила, що 08 вересня 2004 року їй зателефонувала свекруха та попросила підійти до домоволодіння по АДРЕСА_4 . Вона пояснила, що тепер проживає за цією адресою, вони їй час від часу приносила продукти. Приблизно 12 чи 14 вересня того ж року вона знаходилась у свекрухи, туди прийшов ОСОБА_3 , з якимось чоловіком, який представився дільничним. Проте, коли він пред`явив свій документ, то фотографія в документі не співпадала. До того ж вона не була власницею цього будинку, тому відмовилась їх пускати всередину будинку. Щодо звинувачення ОСОБА_3 її в тому, що вона переносила якісь коробки з будинку до гаражу та з гаража до будинку, то такого не було. Вважає його звинувачення не виправданим. 08 квітня 2004 року вона була в будинку. Обладнання там не бачила, були якісь столи, безлад, розкидані шматки шкіри, різноманітне сміття. Готової продукції, нічого цінного там не бачила.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 підтримав пред`явлені ним у відношенні підсудних звинувачення і показав, що з підсудними у поганих стосунках (вони мають родинні зв`язки - ОСОБА_5 - троюрідний дядько, ОСОБА_6 , - його дружина, ОСОБА_6 , - дружина ОСОБА_18 ). Раніше займалися спільним бізнесом, спочатку справи йшли непогано, підтримували дружні стосунки, часто спілкувалися. В 1995-1998 роки він підтримував відносини з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 - були співзасновниками фірм, вели бізнес, разом працювали. В 1994 році створена фірма «Томакс», засновниками якої в рівних долях були ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , та він. В 1996 році - «Південноукраїнська транснаціональна компанія» - засновники він, ОСОБА_23 та ще декілька засновників. Фірма «Томакс» займалася закупівлею шкур великої рогатої худоби. На фірмі працювало більше 40 осіб. Він був засновником, директором, вів всю фінансову діяльність. В ОСОБА_24 була своя фірма. ОСОБА_6 була секретарем фірми «Малібу», потім вийшла заміж і нічим не займалася. ОСОБА_25 - мати ОСОБА_24 , пенсіонерка, мешкала на дачі, до фірм відношення не мала. ОСОБА_6 - дружина ОСОБА_18 , була засновником іншої фірми (здається «Глобус», «Меридіан»), до «Томакса» не мала відношення. ОСОБА_12 - батько ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Він з ним підписав договір оренди приміщення по АДРЕСА_4 в 1997 році, а розпоряджався ним ОСОБА_21 . Це стара хата, обкладена цеглою. Там ОСОБА_21 (здається, фірма « ІНФОРМАЦІЯ_7 ») побудував склад, раніше було виробництво, пошив шкіряних курток, до 1996 року, коли він збанкрутував ця будівля два роки стояла порожньою. Помер ОСОБА_12 в 2001 році, власником будинку стала його дружина ОСОБА_9 , після його смерті новий договір оренди не укладався. Все почалося, коли він, потерпілий, переїхав на АДРЕСА_4 , в 1997 році. У 1998 році сталася крадіжка шкур. Після того, як він почав вимагати шкури - вони вивезли його обладнання. Родина ОСОБА_28 на той момент заборгувала йому велику суму грошей, але вони намагалися його ігнорувати. Договір оренди був з правом викупу. Він заплатив 4тис. доларів, по 1тис. доларів за кожен рік, а приміщення на той час коштувало півтори - максимум дві тисячі. Право викупу настало в 2002 році, а ОСОБА_5 не хотів зустрічатися для вирішення цього питання, приїжджав, брав щомісяця гроші за оренду на підставі попередньої домовленості. В 2004-му році в червні місяці він сказав, що вже виплатив гроші і щоб віддавали приміщення. ОСОБА_22 заборгував йому 36тис. доларів за шкури КРС. До суду він не звертався. Щодо ситуації, яка виникла у 2004 році - 07 вересня приїхала ОСОБА_9 , сказала, що буде жити в частині будинку, а в іншій дозволила працювати далі і платити оренду. Одна кімната була без обладнання. Там знаходилися диван, холодильник, стіл - робітники приймали їжу. ОСОБА_9 збиралася жити в цій кімнаті - його це не влаштовувало. Все відбувалося при робітниках. Зателефонував дільничний Центрально-міського району й повідомив, що ОСОБА_22 написав заяву, що він нібито його побив, тому він опечатав приміщення і склади. Будинок на АДРЕСА_4 складається з п`яти кімнат. Там немає води, лише робочі приміщення, жити там неможливо, немає умов. Була електроенергія, газ, він сплачував комунальні послуги. В одному з приміщень знаходився склад з готовою продукцією, підошвою, фурнітурою та комплектуючими матеріалами. В крайньому приміщенні знаходилось обладнання. В іншому приміщенні швейні машинки й столи чоботарів для розтяжки, там працювали. Було приміщення, де стояло 2 закройних столи, 3 столи для чоботарів для натяжки, 5 швейних машинок - все працювало. Робітники - ОСОБА_29 , ОСОБА_14 (чоловік і дружина), ОСОБА_30 це сезонні роботи, було що працювало й більше осіб. 07 вересня 2004 року вони вийшли о 16:30год., він разом з ОСОБА_14 й ОСОБА_30 опечатали робоче приміщення (де знаходилися швейні машинки та заготовки) та склад готової продукції, який був повний кожтоваром, не вистачало місця (в коридорі стояло 2 ящики, в яких знаходилося 24 пари взуття). Приміщення опечатав, поставив дату і поїхав до дільничного. Коли він опечатував приміщення, ОСОБА_9 спокійно сиділа на дивані. Ключі від приміщення були в нього і в ОСОБА_14 . У ОСОБА_28 ключів не було. Там вияснилось, що начебто він побив ОСОБА_24 , він надавав пояснення. 08 вересня 2004 року, на наступний день після відвідування дільничного, разом з ОСОБА_14 приїхали в цех. ОСОБА_14 намагався ключем відкрити хвіртку, але в нього не виходило. Тут ОСОБА_22 запитав, що їм потрібно. Він, потерпілий, відповів, що хоче зайти в приміщення. ОСОБА_22 сказав, що все це їхне. Розмова тривала хвилин 15, позад нього на подвір`ї знаходилося дві особи з дуже короткими зачісками. Приміщення відкрити вони з ОСОБА_14 не могли, ворота були металеві й зачинені із середини. ОСОБА_14 просив ОСОБА_5 віддати йому його інструменти та речі, а той запитав чи є в нього на них документи і не віддав. Він, потерпілий, одразу поїхав до Дзержинського РВ писати заяву, де йому сказали, що Петькови раніше звернулися із заявою, що начебто він їм перешкоджає користуватися їхнім приміщенням, тому рекомендували звернутися до суду. Він сказав, що там зараз відбувається захват його майна. На що йому порекомендували зняти все на відеокамеру. Він так і зробив, попросив дружину знайти двох понятих. Приблизно о 12-й годині він під`їхав на АДРЕСА_4 , в цей час ОСОБА_31 підвіз ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 . Біля хвіртки знаходилася ОСОБА_9 , яка, побачивши його, одразу побігла у двір. Він просив відкрити ворота й дати можливість забрати своє обладнання, взуття та весь кожтовар. ОСОБА_9 вела себе неадекватно: показувала дулі, язика, говорила, щоб він доводив, що це його майно. Позаду було видно якихось невідомих осіб. Він з відеокамерою заліз на паркан й почав відеозйомку - на подвір`ї біля дверей вже знаходилися два порожні короби зі складу готової продукції. ОСОБА_9 взяла палицю, нанесла йому побої, при цьому попала по відеокамері, яка впала на землю, пошкодилася й перестала записувати. Сусіди надали йому допомогу, наклали компрес. Викликали міліцію, але там сказали, що в них немає можливості під`їхати, щоб він їхав до них. Він приїхав до міліції, показав побої, пояснив ситуацію, вони дали направлення на МСЕ, яку він наступного дня зробив. 09 вересня 2004 року у райвідділі дільничному дали вказівку поїхати до приміщення та розібратися. Він на своєму автомобілі з дільничним приїхав приблизно о 09:50год. до будинку і вони бачили через паркан, як ОСОБА_6 виносить речі з будинку в гараж, який був відкритий (було зламано замки). Коли дільничний запитав у неї, хто вони такі та що роблять - вона сказала, що це не ваша справа, та чи є у вас санкція на арешт майна; якщо не має, то тоді - до побачення, це все наше. Дільничний пояснював, що він їхній дільничний та це його район. Вона розвернулася та пішла.За його заявою кримінальну справу порушено не було, рекомендовано звернутися до суду. 13 весня 2004 року він подав позов до Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу за місце проживання відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про витребування майна. 11 вересня 2004 року о 10:00год. він торгував на ринку, й побачив, як проходила ОСОБА_6 та дивилася на нього - він зрозумів, що буде щось недобре (вони хотіли переконатися, що він знаходиться на ринку і не залише торговельну точку). Приблизно о 14:00год. він приїхав на вул. Інтернаціональна, 5, й робітниця ларька, який знаходився в 10-ти метрах від вул. Інтернаціональна, 5, повідомила, що Петькові на автомобілях «Мерседес», н.з. НОМЕР_2 та «Москвич 2141», н.з. НОМЕР_3 , в п`ять ходок з інтервалом в 40-45хв. вивозили важкі мішки та близько 15 коробів. В коробах було взуття, в мішках - кожтовар. Вона за його проханням написала все в письмовому вигляді. Так само вони вивозили 10-го й 14-го числа. Також 14-го вересня він під`їхав з ОСОБА_14 та ОСОБА_35 , побачив, що «Москвич 2141» з номерним знаком НОМЕР_3 знаходився на подвір`ї , було видно, що в «Москвичі» з боку знаходився кожтовар, ззаду автомобіль було накрито коврдрою, а з боку через скло було видно. Він поставив свій автомобіль, щоб заблокувати виїзд, поїхав в міліцію, йому порекомендували прибрати авто, щоб не пошкодили, приїхав, забрав автомобіль і знову поїхав до РВ. Вивозили двома машинами в 5 ходок, з інтервалом 40-45хв. В суді, 27 вересня, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 сказали, що все це обладнання належить їм, воно дісталося їм від їхнього покійного батька. Він надав суду документи, суд виніс постанову про арешт майна. Він одразу приїхав із судовим виконавцем ОСОБА_36 на вул. Інтернаціональна, 5 (через 2год. після судового засідання), їх зустріли ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , а також двоє невідомих - їх не пустили. Державний виконавець представилася, сказала, що в неї є постанова, на що ОСОБА_6 відповіла, що вони не згодні, ОСОБА_22 зараз поїхав до Дзержинського суду, що вони перші подали позов, це все їхне, просили зачекати. Через 10хв. приїхав автомобіль «Мерседес» з номерним знаком НОМЕР_2 , з нього вийшли двоє осіб, як потім зясувалося лейтенант міліції ОСОБА_37 і старший лейтенант міліції ОСОБА_38 . Його повідомили, що є заява ОСОБА_9 щодо її побиття ним і він повинен проїхати до РВ. Таким чином, того дня судовому виконавцю увійти до приміщення не вдалося. Коли 08 грудня 2004 року, прийшли судовий виконавець ОСОБА_39 та дільничний ОСОБА_37 , там вже нічого не було. Вони змогли забрати - прес для приклеювання підошви, станок для зачистки взуття, штуцер, декілька колодок, стіл, робочі столи, закройні столи, 12 пар розпарованого взуття. Саме цінне вже було викрадено. Присутня ОСОБА_9 , сказала, що все вкрала вона й втопила в річці, це було її майно, просила, щоб не чіпав її синів. В присутності понятих вона відмовився підписувати акт та казала, що майна немає. Потім вона знайшла ключі від складу і все майно вони знайшли в гаражі. Підсудні весь час стверджували, що це майно належить їм, а коли не змогли це довести - сказали, що він все вивіз сам. Потім Петькови писали заяви, що він викрав коштовності, швейне обладнання, яке належало її чоловікові, потім у ОСОБА_9 пропали гроші, і гривні, і долари, і євро (суми весь час змінювалися). Справу було закрито. Викрадене майно по епізоду 2004 року - кожтовар на суму 16473грн., кожтовар на суму 5432грн., підошва 15 пар на суму 720грн., накладна на суму 115грн., потім швейне обладнання: швейна машинка 33-го класу, колодки, швейні машинки на суму 2340грн., колодки на суму 1440грн., заправна швейна машинка 4510грн.; 260 пар взуття, підошви на суму 3120грн., швейна машинка 33-го класу на суму 95тис. «Фортуна», швейна машинка «Декор». Це обладнання в 1996 році він купував у фірми, де тоді був засновником ОСОБА_21 . Вони мали приміщення на «Братиславі», де вже не працювали, там був борг 800 доларів за оренду, який він заплатив, виплатив борги по заробітній платі, й вони переоформили все це обладнання на нього. В накладних вказано, що він придбав все це обладнання. Потім це обладнання знаходилося в ОСОБА_40 на зберіганні до літа 1998 року. Влітку 1998 року він перевіз це обладнання на вул. Інтернаціональна, 5. Петькови говорили, що вони до цього не мають відношення, майно їм не належить. ОСОБА_6 він обвинувачує в тому, що вона не пустила його 11 вересня 2004 року, вказала, що він на ринку. Потім надала транспортний засіб для перевезення речей, майно приймала та складала на вул. Тереховського, 41. ОСОБА_9 нанесла йому побої, коли він намагався все зафіксувати та зайти. Вона говорила, що це все її. При судовому виконавці, коли накладали арешт, вона показувала всім дулі, й говорила: «Яка твоя справа, я в річці все втопила». Петькову Нат. Вол. він обвинувачує в тому, що 08-го та 09-го числа вона не впустила всіх у двір. Судового виконавця не пустила 27-го числа. 14-го числа його не пустила. Безпосередньо ОСОБА_41 бачив, як вона виносила обладнання безпосередньо з будинку в гараж. Стверджувала, що це все належить їм. Крадіжка сталася - з 16год. 30хв. 07 вересня 2004 року по 08 грудня 2004 року. Згідно з поясненнями свідків з 11 по 14 вересня майно вивозилося машинами «Мерседес» та « ОСОБА_42 ». Щодо епізоду 1998 року - в понеділок 02 березня 1998 року на початку першої години ночі до нього приїхав ОСОБА_5 та повідомив, що його зупинили на дорозі ОСОБА_15 разом з іншими бандитами та змусили віддати шкури в кількості 5 тонн. До складу він потрапив, так як бачив, де працівники складу ОСОБА_43 та ОСОБА_44 сховали ключі. Він приїхав наступного дня на вул. Інтернаціональна, 5. Там вже знаходились працівники складу ОСОБА_43 , ОСОБА_44 та ОСОБА_5 , який пояснив, що це він відкрив склад та віддав шкури за борги свого брата. 18 лютого 1998 року його старшого брата ОСОБА_18 посадили за вбивство адвоката, а всі його борги мусив віддавати ОСОБА_22 . Після того як він віддав його шкури, він віддав шкіртовар, частину взуття, також в нього забрали три магазини та колишній ресторан «Ліра». Йому обіцяли віддати частину магазина «Прага». Проте пізніше він дізнався, що в нього ці магазини вже відібрали. ОСОБА_5 поїхав до його батька і попросив не звертитися до міліції та пообіцяв, що Петькови обов`язково розрахується зі ним через якийсь час. Тому батько заборонив йому звертатися до міліції. ОСОБА_5 обіцяв розрахуватися, але у подальшому він зрозумів, що гроші йому не повернуть.

За клопотанням сторін обвинувачення та захисту судом було допитано наступних свідків.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показав, що з потерпілим знайомий особисто, так як з дружиною працював у нього. Петькових знає - вони приходили часто у цех в будинку АДРЕСА_4 , де він працював. 07 вересня 2004 року він працював в цеху разом з ОСОБА_45 , вона майстер по пошиву взуття, а він по затяжці. В обідню перерву прийшла ОСОБА_9 і сказала, що вона у цьому будинку буде мешкати, так як продала свій будинок і жити їй більше немає де. Через пару годин приїхав потерпілий, вона сказала, що не заперечує, щоб він далі працював, але просила орендну плату за приміщення. Вони закінчили роботу о 16:30 годині, закрили основну кімнату, де знаходилися їхні інструменти - машинки для шиття, робоче місце для затяжки колодки (там загалом знаходилося 5 машинок), вони забрали свої речі, потерпілий зачинив двері та опечатав цю кімнату. В проміжній кімнаті знаходилося провідне обладнання - 3 станка, в цій кімнаті також знаходилися двері в склад, в якому зберігався матеріал - шкіра, хутро штучне та натуральне, подошва - загалом весь матеріал для роботи. Цей склад також закрили. ОСОБА_9 сказала, що буде спати на дивані, вони роз`їхалися. Ворота на наступний день їм ніхто не відчинив, вони не піддалися, але було видно у проміжки, що там якийсь чоловік сидів, вони просилися, щоб їм двері відчинили, але ніхто не відчинив. В далечі бачили на подвір`ї ОСОБА_28 . Потім почули голос ОСОБА_5 , який запитав, що потрібно, йому відповіли, що прийшли на роботу. А він сказав: «тепер доведи що це все твоє». ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розмовляли з приводу цієї ситуації хвилин 15. Він підійшов до ОСОБА_5 та попросив свої інструменти, бо йому потрібно працювати, а ОСОБА_5 сказав: «покажи накладні на ці інструменти, тоді отримаєш свої інструменти». Звісно, в нього накладної не було, так як він купував їх на базарі, тому він уїхав ні з чим. Через неділю йому зателефонувала ОСОБА_45 та сказала, що ОСОБА_9 повернула їй її інструменти, тому його дружина поїхала забрати його інструменти. Коли вона потрапила до будинку, то все було накрито простирадлами, його інструментів там не знайшлось. ОСОБА_9 сказала, що напевно вони у гаражі, а ключи від нього у ОСОБА_5 . Потім через два дні зателефонував ОСОБА_5 та сказав, щоб вони забирали свої інструменти, дружина поїхала за ними. Наступний раз він опинився у цьому будинку 08 грудня 2004 року, коли був присутній державний виконавець, вони забрали лише один станок, але він вже ніякої цінності мав, були старі колодки, забрали лише старі предмети, якими вже не працювали. Заготовок на шиття взуття було багато, скільки саме - не може сказати. 07 вересня 2004 року в будинку залишалася ОСОБА_9 , двері паркану закривав потерпілий.

Свідок ОСОБА_46 в судовому засіданні пояснила, що потерпілого знає з 1995 року - навчалася з його дружиною, з якою вони давні подруги. Петькових також знала - бачила на сімейних святах у родині потерпілого. На протязі 2004 року також спілкувалися. Дружина потерпілого попросила її поїхати до будинку, де її чоловік орендує приміщення, бути свідком того, як він буде забирати своє майно. Вона знала, що потерпілий займається виготовленням взуття. Коли вони у чотирьох під`їхали, їм двері не відчинили, біля паркану була старенька жінка, потерпілий просив забрати своє обладнання, але вона почала кричати та сваритися, сказала потерпілому, щоб він забув про своє обладнання. У дворі був невідомий чоловік, після того як він помітив, що потерпілий почав знімати все на відеокамеру, забіг з подвір`я до будинку. Вона через щілину в паркані бачила коробки, накриті тканиною. Потерпілий заліз на паркан та почав знімати, але в цей час до нього підбігла бабуся та почала бити 2-х метровою палицею камеру, яку таким чином пошкодила. Коли потерпілий намагався перелізти через паркан, то бабуся вдарила його палицею по нозі, сусіди викликали швидку. В той день викликали мілцію, але вона не приїхала. Першу допомогу надали сусіди , які мешкали у будинку АДРЕСА_6 . У той день вона обвинувачених на території будинку не бачила. Вона була один раз біля того будинку, але знала, що в цьому будинку ОСОБА_3 орендує кімнати.

Свідок ОСОБА_47 в судовому засіданні пояснив, що особисто з потерпілим знайомий з 1987 року, вони разом навчалися та товаришували. Петькових також знає десь з 1999 року. Про те, що ОСОБА_5 вивіз шкури зі складу по АДРЕСА_4 , йому відомо зі слів потерпілого ОСОБА_3 . В лютому 1999 року він возив ОСОБА_3 до однокурсника у м. Черкаси. ОСОБА_5 поїхав з ними, так як у нього брат там сидів у в`язниці. Між ними йшла розмова про 5 тон шкур великої рогатої худоби. ОСОБА_5 казав, що буде розмовляти з братом, щоб повернути гроші. Після розмови з братом сказав, що поки такої можливості не має, тому просив потерпілого почекати, скоро може вони розрахуєються. Потерпілий давав товар йому на реалізацію, так як він працював на ринку. Знає зі слів потерпілого, що він працював на фірмі у ОСОБА_5 , що вони займалися шкурами. А з 2000 року, точно не пам`ятає, потерпілий сам почав виготовляти взуття. Де саме знаходить будинок, де був цех, не пам`ятає, що за адреса там, але він там був. Одного разу приїхав туди, а там жінка похилого віку нецензурно на нього лаялась та кричала, він потерпілому подзвонив, а той розповів, що його обікрали та вигнали з будинку, де він орендував приміщення під цех. Знає, що в кімнатах було багато обладнання, яке саме правильно не можє назвати. Все обладнання викрали з цеху, його там було багато, це знає зі слів потерпілого, також з його слів знає, що це зробили Петькови. В будинку був великий склад готового взуття та багато заготовок. Що саме ОСОБА_5 вивіз шкури, він від цього не відмовлявся. Цей борг ОСОБА_5 визнавав.

Свідок ОСОБА_48 в судовому засіданні пояснив, що є сином потерпілого. Він був дитиною та не можє оцінювати ситуацію. Але ситуація в сім`я була напружена, батькам погрожували щодо нього. У батька був цех, він був маленький та часто там гуляв. Ця тема була для батька дуже болісна. Знає лише що у ОСОБА_49 був великий борг, тому ці шкури вивезли за борги. Пам`ятає, що в дитинстві дуже хотів навчатися за кордоном, але батько сказав, що у нього немає такої можливості, так як цю можливість вкрав у нього його хрещений батько.

Свідок ОСОБА_50 в судовому засіданні пояснила, що є дружиною потерпілого з 1994 року. З Петьковими вони дружили дуже давно, вони були хрещеними батьками їхнього первістка. Брат ОСОБА_5 заборгував великі суми по всьому місті. На початку травня 1998 року, в глубоку ніч, приїхав ОСОБА_5 , він був дуже засмучений, розповів що його брат велику суму заборгував чоловіку на прізвище ОСОБА_15 та він відгрузив йому шкіри (їх більше 5 тон ). Дуже просив не подавати позову до суду, як пояснив ОСОБА_5 , він думав що потерпілий увечері забрав всі шкури, тому так легко відчинив паркан. Розписку ніхто не брав, так як родичі, ОСОБА_5 обіцяв, що все поверне. На протязі 2004 року вони вже не так по-дружньому товаришували, як раніше. На початку 2004 року почали ходити чутки, що брат ОСОБА_5 виходить з в`язниці, домовленість була, що брат його вийде та всі гроші повернуть. Пізніше чоловіка викликали до поліції з приводу того, що він побив ОСОБА_5 . Це питання владнали. Потім почали вирішувати питання щодо повернення боргу з братом ОСОБА_5 - ОСОБА_27 . ОСОБА_27 при розмові сказав, щоб її чоловік не забував, що у нього дитина. Що можливо подумати, коли людина тільки вийшла з в`язниці? Після цього вони з чоловіком та її подругою поїхали до будинку на вулиці Інтернаціональна, 5 з відеокамерою, щоб зафільмувати все на відео, але їм не відчинили, потім ОСОБА_9 виганяла палицею, розбила камеру. Вони після цього поїхали до поліції написати відповідну заяву , але у них її не прийняли, повідомили, що є заява ОСОБА_5 про те, що все майно в його будинку - це його. Тому звернулися зі скаргою приватного звинувачення. Де зараз ОСОБА_27 вона не знає, чули, що він десь живе під м. Києвом, особисто з ним не зустрічалися. Батько чоловіка весь час просив не подавати заяв до поліції, вважав що це ж родина, брати. У чоловіка колись було п`ять працівників, уже під кінець працювало двоє, пара працівників працювала на дому. Обвинувачений ОСОБА_5 заборгував її чоловіку гроші, так як за борги свого брата відчинив склад та відав шкури - там було 5400кг шкур. Її чоловік орендував цей спірний будинок, але чи з правом викупу - точно не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_51 в судовому засіданні пояснила, що з потерпілим знайома, раніше працювали разом. Петькових також знає, крім ОСОБА_6 . У 1998 році, коли закривали фірму (вела фінансову звітность, працювала офіційно), вона спілкувалася з потерпілим, він розповідав, що в будинку, де він орендував приміщення у нього вкрали шкури. Також він сказав, що ці шкури забрали за борги ОСОБА_28 . До 1997 року працювала на фірмі «Томакс». Про те, що шкури зникли, їй стало відомо зі слів потерпілого, особисто не бачила, як ОСОБА_5 вивозив майно потерпілого ОСОБА_3 . Власником фірми був ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . ОСОБА_5 винен був гроші потерпілому ОСОБА_3 , він це визнавав. Обвинувачений ОСОБА_5 через фірму «Томакс» проводив свої власні шкури.

Свідок ОСОБА_52 в судовому засіданні пояснив, що потерпілий є його племінником, зустрічалися з ним не часто. Йому відомо, що племінник після армії почав працювати на фірмі ОСОБА_53 . Навіть на весілля племінника ОСОБА_54 подарував йому автомобіль за те, що він добре працював на фірмі та приносив непоганий прибуток. Петькових він знає, звертався до них, щоб пошили йому куртку. Коли необхідні були гроші ОСОБА_55 на бізнес, він йому надав такі кошти, розписки не брав. Про те що ОСОБА_3 обікрали, знає з його слів. Він приїздив до орендованого племінником будинку та підключав обладнання для налаштування роботи. Племінник у нього брав гроші в борг, але віддав. Документа на оренду будинку по АДРЕСА_4 , він не бачив. Йому не відомо щодо того - чи причетні інші обвинувачені до викрадення шкур.

Свідок ОСОБА_56 в судовому засіданні пояснила, що з потерпілим знайома, ОСОБА_28 знає, вона є сестрою ОСОБА_6 . У всі ці події не вникала. За події 1997 року їй нічого не відомо. У вересні 2004 року вони приїжджали до будинку на АДРЕСА_4 - лише продукти завезти, які купував ОСОБА_5 . Коли вона розмовляла в будинку з ОСОБА_9 , то в кімнаті були деякі меблі, але обладнання вона не бачила, на вулиці гараж був відчинений та в ньому нічого не було, він був порожній. Каже правду. 10 вересня 2004 року вона потерпілого не бачила та не чула нічого, щоб потерпілий розмовляв з обвинуваченим ОСОБА_5 . Те, що вбудинку був цех, знала лише з розмов. Знає, що готову продукцію потерпілий продавав на ринку.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що обвинувачених ОСОБА_28 знає - є далекими родичами, взаємовідносин з ними не підтримує. Потерпілий ОСОБА_3 є його рідним братом. У 2004 році у його батька з ОСОБА_57 була зустріч, при якій був присутній ОСОБА_5 . Була розмова про повернення 36тис. доларів, ОСОБА_58 сказав, що зараз не може віддати, так як настали для нього тяжкі часи. Також були погрози у бік його брата, який вимагав свої гроші, казали якщо він продовжить вимагати повернення своїх грошей, то йому буде не по собі. Він працював у ОСОБА_28 до 2000 року до закінчення інституту. Разом з ОСОБА_28 бувало обідали, були родинні відносини. У нього з ОСОБА_28 не було відносин приватного характеру, бізнес з ними не вів. Знає, що брат орендував будинок під цех у їхньої троюрідної бабусі, з ОСОБА_5 займалися взуттям. Знає, що ОСОБА_21 вивіз за свої борги шкури великого рогатої худоби. Все майно, що було там у будинку - все майно брата. Сусідка, яка живе по вул. Інтернаціональна (з лівого боку від будинку), бачила як у ночі вивозили майно. Петькови казали, що життя в них налагодиться - вони гроші повернуть, їхній батько забороняв брату писати заяви на ОСОБА_28 про крадіжку до поліції. Особисто не бачив, що Петькови вивозили шкури. Сам ОСОБА_5 , казав, що шкури віддав за борги свого брата. Щодо інших підсудних - не знає чи забирали вони шкури. ОСОБА_21 погрожував, що зробить його брата ніщим, погрожував фізичною розправою. На його особисту думку ОСОБА_5 самостійно заволодів майном брата. Журнал звітності був - він туди записував рух грошей.

Свідок ОСОБА_59 в судовому засіданні пояснив, що підсудних знає (є далеким родичем по лінії матері), на даний момент відносин з ними не підтримує. З потерпілим також знайомий - відносин не має ніяких. У 1998 році він працював у ОСОБА_3 водієм, спочатку фірма належала ОСОБА_60 , потім вона перейшла до ОСОБА_3 . У березні 1998 році привезли із заготовок та разгрузили шкури (2-3 тонни), так як наступного дня мала бути погрузка на м. Дніпро. Крім привезених шкур, там були ще шкури. На ранок приїхали - склад відчинений, шкури відсутні. Там були грузчики ОСОБА_61 та ОСОБА_62 , потім приїхав ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , почали з`ясовувати де шкури ділись. З розмови ОСОБА_5 та ОСОБА_3 йому стало зрозуміло, що за борги шкури віддали ОСОБА_63 , він також заготівник. ОСОБА_21 винен був йому гроші та за рахунок боргів забрав шкури. У них почалися конфлікти, сварки, він туди не влізав. Особисто не був свідком вивезення шкур, знає з розмови ОСОБА_5 з потерпілим ОСОБА_3 . Шкури, які вони привезли закупляв ОСОБА_64 на гроші, які йому дав ОСОБА_3 , він всім керував. До того, поки ОСОБА_27 не потрапив до в`язниці, він надавав доручення, потім - він підпорядковувався ОСОБА_3 . Особисто йому ОСОБА_3 гроші не давав, для цього є заготовник, його справа привезти-відвантажити-завантажити, щоб автомобіль був справний.

Свідок ОСОБА_65 в судовому засіданні пояснив, що знає обвинувачених та потерпілого з 1995 року, відносини - нормальні, був у цеху найманим працівником - спеціаліст по шиттю взуття. Разом із ОСОБА_3 винаймав приміщення у ОСОБА_28 , завезли обладнання, працювали. Обладнання в цех привозили ОСОБА_3 та ОСОБА_28 - машинка для пошиву взуття. Йому відомо по крадіжці шкур те, що збиралися робити погрузку шкур, коли приїхали - їх не було, де ділися не відомо. В якому році це було - не пам`ятає. ОСОБА_5 до нього приходив, просив, щоб він написав бумагу, що обладнання належить йому, він відмовився, сказав, що у суді сам все розповість. На вул. Інтернаціональна завозилося обладнання, яке раніше було у ОСОБА_18 , він на ньому працював. Потім він рік, можливо більше, не працював, цех деякий час ще працював. Тоді він був старшим цеху, працювало 8 осіб. Батько ОСОБА_28 приходив на вул. Інтернаціональну за грошими за оренду. Особисто свідком крадіжки шкур не був. Заробітну плату платив ОСОБА_21 , коли його посадили, він вже не працював в цеху. Швейне обладнання закупали з ОСОБА_3 . Документів про оренду приміщення не бачив.

За клопотанням потерпілого ОСОБА_3 в судовому засіданні оголошені покази свідків, надані в судових засіданнях під час попередніх розглядів справи, допитати яких не виявилося можливим.

Так, судом оголошено протокол судового засідання від 27 березня 2006 року (т.2, а.с.82-84), покази свідка ОСОБА_66 , з яких вбачається, що вона мешкає поруч з будинком, де раніше була майстерня з ремонту взуття, куда вона часто зверталася. У майстерні працювали ОСОБА_67 та ОСОБА_68 - чоловік та дружина, прізвище не знає. В майстерні стояли машинки, яких марок не знає, там була ніжна електрична машинка для строчки на взутті, затяжка. Господарем обладнання був ОСОБА_69 . У теперішній час все обладнання вивезено, ніхто не бачив як та хто вивозив. ОСОБА_70 орендував вищезазначене приміщення у ОСОБА_12 , платив гроші за оренду ОСОБА_12 , про це казав сам ОСОБА_12 . ОСОБА_3 перестав орендувати зазначене приміщення мабуть тому, що вивезли обладнання, але точно не знає. Не пам`ятає, які пояснення давала слідчому, але казала правду. ОСОБА_9 казала їй, що буде жити в будинку, який орендує ОСОБА_3 . Був випадок, коли ОСОБА_3 хотів увійти у зазначений будинок, проте ОСОБА_9 його не впустила. ОСОБА_3 не забирав обладнання, це було очевидно. Обладнання вивезли Петькови у ночі, ніхто цього не бачив, але це зробили вони. Бачила, як ОСОБА_3 вивозив поламаний стіл та шкафчики, а обладнання вже не було, тому знає, що ОСОБА_3 його не вивозив. Вона бачила раніше в будинку машинку для пошиву взяття - «Фортуна», яка знімає шкіру з країв взуття, ще була машинка СОМ для затирки шкіри - знає, так як працювала на взуттєвій фабриці. Зліва у зазначеному приміщенні була клодова, а зправа - машинки «Фортуна» і СОМ. Восени 2004 чи 2005рр., точно не пам`ятає, ОСОБА_71 там вже не було, вона бачила, як молодий повний незнайомий чоловік спилював навісний замок на гаражі та території майстерні. Поруч з ним стояла ОСОБА_9 . Для чого вони спилюють замок, вона не питала. Що було в гаражі - вона не знає. Коли приміщення орендував ОСОБА_3 там були шкури та сіль, взуття зберігалося у будинку. Якщо написано у поясненнях, що давала слідчому, що бачила, як ОСОБА_3 з судовим виконавцем вивозили майно, що залишилося - обладнання вже не було - значить так і було. Коли ОСОБА_3 приїздив з держвиконавцем та дільничним, в будинку у вікні було видно обладнання «Фортуна» і СОМ. Коли це було не пам`ятає, але того ж дня, коли ОСОБА_3 не впустили в будинок, замок у гаражі знімали «болгаркою». При цьому були присутні ОСОБА_22 , ОСОБА_72 , ОСОБА_25 , якийсь сторонній чоловік. Світлана просила повернути їй інструменти, але ОСОБА_9 їй не віддавала, казала, що там німа нічого, віддасть інструменти - коли їй віддадуть паспорт. Після переїзду ОСОБА_9 була у дворі один раз, зі свого двору не може потратити у двір цього будинку. В майстерні наліво в маленькій кімнаті були Фортуна» і СОМ, а вікна цієї кімнати виходили на її вікна. З свого двору вона бачила як спилювали замок, «Фортуна» і СОМ стояли на полу. Не бачила, щоб Петькови що-небудь виносили чи вивозили з будинку. Не чула з розмов сусідів, щоб хто-небудь вивіз з дому машинки, коли звідти пішов ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_73 у судовому засіданні 08 листопада 2012 року (т.4, а.с.38) пояснила, що знає потерпілого ОСОБА_3 , тому що останній займався підприємницькою діяльністю по АДРЕСА_4 , приблизно з 1997 року. Спочатку він скуповував шкури великої рогатої худоби, а потім займався пошивом взуття. Вона живе в будинку по сусідству на АДРЕСА_6 . Приблизно в 1998-1999 році, пізно ввечері вона з чоловіком почула шум вантажної машини, визирнула у двір і побачила, що ворота у двір будинку №5 відчинені. На подвір`ї біля вантажної машини знаходився ОСОБА_22 , побачила, що це свої люди і далі не знає, що він там робив. Безпосередньо вона не бачила, що ОСОБА_5 вантажив та вивозив шкури. Також вона бачила, що у вересні 2004 року ОСОБА_3 прийшов в цех на вул. Інтернаціональна, 5, але ОСОБА_9 його не впустила, лаялася, кричала з-за паркану, він щось знімав на відеокамеру, сидячи на паркані, а ОСОБА_28 його била палицею. Про вивезення взуття з вишеназванного будинку їй стало відомо зі слів ОСОБА_74 -продавця продуктового кіоску. Вона чула в цей період, що у двір заїжджали якісь машини, за характером шуму зрозуміла, що щось вантажили, однак особисто не бачила, що вивозилося. Були якісь коробки на вигляд, як з-під взуття.

Свідок ОСОБА_75 в судовому засіданні 27 березня 2006 року (т.2, а.с.62-64), пояснила, що півтори чи два роки тому вона працювала у ларьку поруч з будинком, де працював ОСОБА_3 , він там шив взуття. Потім з`явилася бабуся, коли не пам`ятає, у них з ОСОБА_3 були ссори, знає про це по чуткам, так як у ОСОБА_3 пропало обладнання. Потім її запросили робітники міліції, як поняту, там був ОСОБА_3 і він взяв поламаний станок та пару непотрібного взуття. Бабуся обзивала ОСОБА_3 , дівчина з органів переписала те, що ОСОБА_3 вивіз. Вона бачила 14 вересня 2004 року, в машини - синя та червона - грузили щось у чорних мішках (мусорні великі метрові), по декілька разів на день. Потім у двір заїхала чорна машина і довго її не було. Вантажили два молодих хлопця, ОСОБА_24 там не було. Він приїздив до бабусі неодноразово, привозив продукти, його дружина її, свідка, ругала, що вона наводить чутки, але вона мовчати не стане. До того випадку у будинок не заходила, коли там працював ОСОБА_3 . До машин не підходила, нічого не підіймала. Якийсь час з бабусею жив молодий хлопець, так як вона боялася ОСОБА_3 , хто він такий не знає, але не її син. Щоб ОСОБА_3 обзивав бабусю не чула. ОСОБА_3 приходив з двома жінками та камерою, бабуся палкою розбила камеру, але у двір не пустила. Ніхто гроші не крав та бабусю не бив. Міліція її питала з приводу машинок, у акті стоїть її підпис. У ОСОБА_3 був легковий автомобіль. Близько часу вони були у будинку. Бабуся ще кидала інструменти, що належали працівниці ОСОБА_3 . Дружина ОСОБА_76 сварила її, що вона написала номери машин і дала їх ОСОБА_3 . Вона написала те, що бачила. Спочатку виносили мішки на вулицю, а потім грузили в машини два молоді хлопці. Чи був ОСОБА_77 13 вересня 2004 року не знає. Було багато мішків, близька 10 штук, чорні мішкі, важкі. Те, що вона писала ОСОБА_3 - це чиста правда. Вона працювала продавцем у кіоску, якщо ворота будинку ОСОБА_9 закриті, то нічого не видно. Людей, що сидять у залі вона не бачила тоді, коли вантажили машини, ОСОБА_9 не вантажила машини. Коли прийшли судовий виконавець і дільничний, ОСОБА_9 казала, що все вивіз ОСОБА_3 . Гараж мабуть навіть не відчиняли. Столи, стільці не вивозили - не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_78 в судовому засіданні 18 січня 2013 року (т.4, а.с.42, 43) пояснила, що вона знає ОСОБА_3 близько 10 років, у нього купувала взуття, яке він шив на заказ. 08 вересня 2004 року вона приїжджала у своїх справах на вул. Інтернаціональна, 5 в м.Кривому Розі, але ворота були закриті, на її стук ніхто не відповів. На прохання ОСОБА_3 10 вересня 2004 року вона приїжджала з ним на АДРЕСА_4 , на їх стукіт відповіла ОСОБА_6 , яка сказала, що нічого йому не віддадуть. ОСОБА_3 в цей момент здійснював зйомку.14 вересня 2004 року вона приїжджала на цю адресу сама і через щілину в паркані бачила, що у дворі стоїть автомобіль «Москвич» бордового кольору, з багажника якого стирчали якісь рулони, прикриті старою ковдрою. До того, що сталося, вона була в цеху на вул. Інтернаціональна, 5 на початку вересня, швейне обладнання було в наявності, як воно називається і скільки коштує не знає.

Свідок ОСОБА_79 в судовому засіданні 07 грудня 2012 року (т.4, а.с.36) пояснила, що вона працювала у ОСОБА_80 з 1999 року. У 2003 році знаходилася в «декретній» відпустці, а чоловік залишився працювати у нього. Через три тижні, після того, як ОСОБА_3 і чоловіка не пустили в цех на АДРЕСА_4 , вона приїжджала за робочим інструментом, ОСОБА_9 впустила її в будинок, там стояло обладнання для пошиття взуття, воно було накрите простирадлами, але їх інструменту не було. Через день до них додому зателефонував ОСОБА_22 і сказав, що вона може забрати свій інструмент. Вона приїхала і забрала, про що написала розписку. У цей день кімната була закрита і вона не знала: чи є в ній обладнання. До виходу в декрет було 5 швейних машинок, комплектуючі, на складі була натуральна шкіра та хутро, яка кількість вона не знає. У ОСОБА_3 вона працювала офіційно.

Свідок ОСОБА_45 в судовому засіданні 12 жовтня 2006 року (т.2, а.с.65 зворот - 66 зворот) пояснила, що вона працювала у ОСОБА_3 закрійником взуття, цю діяльність здійснювала в цеху по АДРЕСА_4 . Приблизно 07-08 вересня 2004 року, коли вона перебувала на робочому місці прийшла ОСОБА_9 , яка кричала, лаялась і говорила, що буде жити в цьому будинку. Приїхав ОСОБА_3 , поговорив про щось з нею, а в кінці робочого дня опечатав кімнату, в якій знаходилося обладнання, а також склад і поїхав. Устаткування складалося з п`яти швейних машинок: дві з промстолами, а дві без них, одна машинка «Декор», стояли робочі столи. Готова продукція знаходилась на складі, там же була натуральна шкіра, хутро, гранітоль, в якій кількості не знає. ОСОБА_3 видавав матеріали для роботи на день. Наступного дня вона приходила за інструментами, але їй ніхто не відчинив. Через деякий час вона знову прийшла за інструментами, бабуся її впустила, але обладнання вже не було, в кімнаті був безлад, свої речі вона забрала. У ОСОБА_3 вона після того, що сталося працювала ще 3-4 міс. на вул. Джека Лондона, там була машинка «Фортуна» та ще одна, але не ті, що знаходилися на вул. Інтернаціональна, 5.

Свідок ОСОБА_81 в судовому засіданні 26 грудня 2006 року (т.2, а.с.75, 76) пояснила, що 08 вересня 2004 року за проханням дружини ОСОБА_82 вони приїхали до будинку по АДРЕСА_4 , так як у будинок не пускали ОСОБА_3 та працівників. У будинку було обладнання, взуття, там був цех. Вийшла ОСОБА_9 та накинулася на них з криками, палкою. На прохання віддати обладнання, їхні речі відповіді не надійшло. Сусідка вийшла та сказала, що перед цим під`їжджала машина і вивозила речі з будинку, казала яка саме машина, але вона не пам`ятає. У дворі були люди. Їх було четверо. ОСОБА_3 знімав все на камеру, бабуся йому розбила камеру і побила палкою. Вони були по іншу сторону паркану. ОСОБА_3 їй сказав, що бабуся перебралася до будинку і не пускає його туди, речі не віддає. А бабуся казала, що речей у будинку не має, тільки ругалася.

Свідок ОСОБА_83 у судовому засіданні 07 листопада 2012 року (т.4, а.с.37) пояснив, що він працював приймальником шкур разом з ОСОБА_61 на фірмі «Томакс», директором якої був ОСОБА_3 . У 1998 році, дату точно не пам`ятає, був понеділок, він з напарником прийшов на склад, який був відкритий, і в ньому не виявилося шкур великої рогатої худоби. Повідомили ОСОБА_3 , він приїхав, після цього приїхав ОСОБА_5 , хотіли викликати міліцію, але ОСОБА_3 сказав, що склад відкрив ОСОБА_5 , куди останній при цьому дів шкури не знає. Що точно пояснював по приїзду ОСОБА_5 не пам`ятає. На закупівлі шкур він працював, приблизно рік. Шкури закуповувалися підприємством, гроші на закупівлю давали ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , які були компаньйонами. Зарплату виплачував ОСОБА_3 , облік шкур здійснювався в журналі, де він знаходиться в даний час йому не відомо. Скільки точно шкур було на кінець тижня, він зараз не пам`ятає, візуально, приблизно на 5 тонн, різного виду і якості.

Свідок ОСОБА_84 в судовому засіданні 06 червня 2017 року (т.5, а.с.86) пояснив, що з ОСОБА_3 разом навчалися, потім працювали з 1993 рок по 1997 рік. На Карнаватку завозили швейне обладнання однією машиною у дві ходки. Там був склад готової продукції. Він був завскладом з прийому сировини. Сировину - шкіру великої рогатої худоби - здавало населення, заготівельники. Працювали ОСОБА_85 , ОСОБА_22 . Його приймав його на роботу ОСОБА_21 . Швейне обладнання завозив ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_86 в судовому засіданні 08 листопада 2012 року (т.4, а.с.41) пояснив, що є батьком потерпілого ОСОБА_3 , в 1998 році син займався бізнесом, пов`язаним з купівлею і реалізацією шкір великої рогатої худоби. За словами його сина, йому відомо, що ОСОБА_87 вивіз шкури зі складу на вул. Інтернациональна, 5, тому що йому потрібні були гроші, щоб віддати борги брата. Сам ОСОБА_5 також приходив до нього і просив позичити гроші, але він йому не дав. До міліції за фактом крадіжки шкур син не звертався, тому що він його просив про це, оскільки Петькови їм родичі. Після звільнення ОСОБА_27 з в`язниці, на його прохання спілкувався з ним, при цьому він визнавав факт крадіжки шкір і говорив, що розрахується за них, а також погрожував, що якщо це питання ними не буде закрито, то виникнуть проблеми. З якого року син приватний підприємець він не знає, кому належить фірма «Томакс» йому також невідомо. Про те, що швейне обладнання було викрадено, дізнався зі слів сина, його вартість не знає.

Свідок ОСОБА_88 в судовому засіданні 14 грудня 2006 року (т.2, а.с.73 зворот-74) суду пояснив, що на нього і на ОСОБА_3 два роки тому ОСОБА_9 15 липня 2004 року подавалася заява. Ситуація була у тому, що ОСОБА_28 , судимий, сказав, що КРАЗ його, він його відремонтував, а той забрав собі. ОСОБА_3 казав, що Петькови його обібрали, він вважає, що вони неправі. Знає, що приїхав ОСОБА_89 та забрав шкури у ОСОБА_3 . Петькови винні гроші багатьом людям, в тому числі йому та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_90 в судовому засіданні 18 березня 2013 року (т.4 , а.с.47-49) пояснив, що займався певний період часу у 90-ті роки, дати точно не пам`ятає, заготівлею шкур великої рогатої худоби. Працював в Широківській заготівельній конторі. Крім того, за трудовою угодою працював в приватному підприємстві «Глобус», в якому директором був ОСОБА_21 . Про крадіжки шкур зі складу по вул. Інтернаціональна, 5 в м. Кривому Розі йому нічого не відомо, він на своєму автомобілі їх не вивозив в березні 1998 року, як стверджує ОСОБА_3 . На підприємстві «Глобус» він працював консультантом по заготівлі шкір, співпрацював з ОСОБА_20 з питань заготівлі шкур, які привозив з Широківської заготконтори. Коли ОСОБА_18 посадили, він ні до кого претензії не пред`являв, шкури він ні кому з його родичів не поставляв, просто коли приїжджали водії з грошима він вказував, де можна придбати шкури, особисто він нічого не возив, коли « ОСОБА_91 » застрелили, він з ОСОБА_92 перестав спілкуватися. Автомобіля ГАЗон- «самоскид» у нього немає, є автомобіль ГАЗон, але він не самоскид, а бортовий, він на ньому перевозив шкури пару раз, а потім він зламався. Йому Петькови заробітню плату не платили. По факту крадіжки шкур йому нічого не відомо. Не пам`ятає події 1997 року, оскільки переніс тяжку хворобу та має проблеми з пам`яттю. Не знає де вул. Інтернаціональна, можливо він там був. Ніяких станків для виробництва взуття у тому будинку він не бачив. По факту крадіжки шкур йому телефонували працівники міліції, але особисто ОСОБА_3 погрожував йому та говорив, які покази йому слід давати.

Свідок ОСОБА_93 в судовому засіданні 25 жовтня 2013 року (т.4, а.с.64) пояснив, що в 1995 році ОСОБА_21 запропонував йому попрацювати заготівельником шкур ВРХ, в його обов`язки входило знайти шкури, купити їх, привезти на склад і відзвітувати. Шкури купував у приватних осіб і на сільгосппідприємствах. З усіх питань був підзвітним ОСОБА_94 , а коли його заарештували, залишився працювати з його братом ОСОБА_19 . Гроші на закупівлю шкур давали як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_5 , а в останні півроку ОСОБА_3 . Склад, куди привозилися шкури, перебував на селищі ОСОБА_95 в будинку батьків ОСОБА_28 . Факт пропажі шкур зі складу мав місце, але коли точно не пам`ятає, хто їх забрав не знає. На передодні судового засідання до нього додому приїжджав ОСОБА_3 , який сказав, що він повинен бути свідком у справі і підтвердити той факт, що шкури викрадені ОСОБА_5 . У складі перебували шкури різної якості, закуплені від різних фірм. Йому відомо, що фірми «Малібу», «Томакс», «Фелд», «Українська товарно-сировинна біржа» негласно належали ОСОБА_94 , установчих документів він не бачив. Він також знав, що на вул. Інтернаціональна , 5 в м.Кривому Розі був цех по пошиву взуття, займався цією справою ОСОБА_3 . У нього працювали три чоловіка: чоловік на ім`я ОСОБА_96 і дві жінки, обладнання якесь було, здається 4-5 машинок. Знає про факт пропажі шкур, він прийшов наступного дня, гараж був пустий, куча солі стряхнута зі шкур, хто вкрав чи кому віддали - нічого достовірно не знає, були лише чутки. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 йому нічого не пояснювали. Він не бачив, щоб ОСОБА_90 привозив шкури на вул. Інтернаціональна, 5. Скільки шкур та якого сорту було не пам`ятає.

Судом були також досліджені і проаналізовані письмові докази, представлені учасниками судового розгляду, а саме:

- акт опису й арешту майна, складений державним виконавцем ОСОБА_39 від 08 грудня 2004 року, з якого вбачається, що на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2004 року, нею було проведено огляд та опис майна, зазначеного в даній ухвалі по АДРЕСА_4 , при цьому було виявлено та описано наступне майно: 5 колодок, опорна стійка для швейної машинки 33 класу, опорна стійка для машинки «Фортуна», два штуцери, прес, 1кв.м. гранітоль, інше майно, вказане в ухвалі суду на момент огляду відсутня (т.1, а.с.6-7);

- свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_97 12 грудня 2003 року, реєстр №1-3728, з якого вбачається, що до ОСОБА_9 , як спадкоємиці за законом померлого ОСОБА_12 перейшло домоволодіння по АДРЕСА_4 (т.1, а.с.30);

- заповіт від імені ОСОБА_98 , засвідчений 08 листопада 2000 року приватним нотаріусом ОСОБА_99 за реєстром №1350, згідно з яким він заповідає все своє майно ОСОБА_9 (т.1, а.с.33);

- довідку голови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 вересня 2004 року щодо того, що в досудовій підготовці суду з 26 липня 2004 року перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю (т.1, а.с.38);

- договір №8 від 31 березня 1997 року про переведення боргу, укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «Томакс» в його ж особі, як генерального директора та ТОВ «Білі троянди» в особі директора ОСОБА_18 в сумі 33911,72грн. З договору вбачається, що вищезгаданий борг встановлений на підставі актів звірки №№4 і 5 від 31 березня 1997 року, первісним боржником є ТОВ «Томакс», новим боржником ТОВ «Білі троянди», а кредитором ОСОБА_3 (т.1, а.с.44);

- статут ТОВ «Томакс», зареєстрований виконкомом Інгулецької районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 1995 року, з якого вбачається, що підприємство створене на підставі рішення його засновників, якими є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_54 (т.1, а.с.45); установчий договір про створення ТОВ «Томакс» між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_100 від 17 січня 1995 року (т.3, а.с.190-193);

- довідку ПП ОСОБА_3 (без дати та вих. номеру), відповідно до якої, за добу з 07 вересня 2004 року по 08 грудня 2004 року з орендованого ним, як приватним підприємцем, домоволодіння пропало обладнання, що належить йому, призначене для виготовлення та ремонту кожаних виробів у вигляді: двох швейних машин 33 класу з промисловим столом вартістю 2840,00грн., колодки - 18 штук вартістю 1440,00грн., 2 рукавні машинки вартістю 4500,00грн., швейна машинка 33 класу б/в вартістю 415,00грн., машина «Фортуна» вартістю 118,00грн., швейна машинка «Декор» вартістю 220,00грн., верстак вартістю 80,00грн., 2 штуццера вартістю 50,00грн., машина «СОМ» вартістю 348,00грн., прес вартістю 180,00грн. Всього загальною вартістю 11767,00грн. Право власності на дане обладнання підтверджується накладними. А також за добу з 07 вересня 2004 року по 08 грудня 2004 року з орендованого ним, як приватним підприємцем, домоволодіння пропали належні йому матеріали і комплектуючі, призначені для виготовлення і ремонту кожаних виробів у вигляді: шкіри в кількості 226,53м2, хутро штучне в кількості 35м2 вартістю 980,00грн., цвяхи вартістю 54,00грн., 420 пар подошв вартістю 5290,00грн., 2 ящика супінаторів вартістю 280,00грн., нитки вартістю 120,00грн., 2 ящика холитена вартістю 108,00грн., ножі сапожні і брусовочні - 4шт. вартістю 34,00грн., 40м гранітолі вартістю 480,00грн., 20 штук шкіркартону вартістю 240,00грн., 17,5л нейриту вартістю 173,25грн., 15л обрадору вартістю 243,00грн., 1 галоген вартістю 33,00грн. Всього загальною вартістю 30063,81грн. Право власності на дані матеріали і комплектуючі підтверджується накладними. До того ж зникла готова продукція у вигляді 162 пар взуття вартістю 19440,00грн. Всього зникло майна на загальну суму 61270,00грн. (т.1, а.с.128);

- інформаційний лист Центрально-Міської міжрайонної ДПІ в м. Кривому Розі №20579/10/172 від 23 серпня 2006 року, про те, що ОСОБА_3 , як приватний підприємець перебуває на обліку в податковій інспекції з 15 листопада 1999 року. В період з 01 липня 2004 року по 31 грудня 2004 року працював за спрощеною системою шляхом сплати єдиного податку. Обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), згідно наданих звітів - 390000,00грн. у нього працював 1 найманий працівник. З 01 січня 2005 року по 31 грудня 2005 року обсяг виручки - 462900,00грн., з 01 січня 2006 року по 30 червня 2006 року обсяг виручки - 414400,00грн. (т.1, а.с.202);

- фото таблиця прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_4 (т.2, а.с.7-9), з яких вбачається розташування будинку та сусідніх будинків, розташування об`єктів у дворі будинку;

- товарні чеки, видані ПП ОСОБА_101 на товари: 18 квітня 2004 року на суму 274грн., 21 липня 2004 року на суму 1682,25грн., 11 серпня 2004 року на суму 2764,00грн., в яких конкретного набувача не вказано (т.3, а.с.24-26);

- накладну №9 від 16 січня 2002 року про придбання ПП ОСОБА_3 підошви на суму 3120,00грн (т.3, а.с.27);

- товарний чек №017957, виданний ПП ОСОБА_102 на товар-подошва на суму 720грн. (т.3, а.с.28);

- накладну №185 від 26 липня 2004 року про відпуск ЗАТ «Возко» ОСОБА_3 шкіряного товару в кількості 172,21кв.дм. на суму з ПДВ 16473,30грн. (т.3, а.с.29, 205);

- накладну №48, згідно з якою, від ПП «Глобус» ОСОБА_3 отримано обладнання: шв. машина б/в 33 класу, «Фортуна» неробоча, шв. машина «Декор», верстак, штуцер-2 шт., СОМ б/в - всього на загальну суму 123млн. сто тисяч крб. (т.3, а.с.30);

- накладну №198 від 16 серпня 2004 року ЗАТ «Возко» про відпуск ОСОБА_3 шкіряного товару на суму 5209,86грн. (т.3, а.с.31, 204);

- накладні №157/3-к про відпуск ПП «Ніксон» ПП ОСОБА_3 двухігольчатої швейної машинки 33 класу, колодок в кількості 6шт. і пробійників в кількості 8шт. на загальну суму 4320,00грн. (т.3, а.с.32);

- накладну №51 від 06 січня 2000 року про відпуск ПП «Універсал-Д» 2-х швейних машин 33 класу, колодок-18 шт., 2-х рукавних швейних машин на загальну суму 10536,00грн. (т.3, а.с.33);

- накладну №31 від 22 лютого 1998 року про відпуск ПП «Агроресурс» ОСОБА_3 шкури говяжої 95шт., вага брутта 2319кг з 3% скидкою на сіль вага нетто 2249кг на загальну суму 3598,40грн. (т.3, а.с.37);

- договір оренди приміщення від 10 березня 1998 року, укладений між ОСОБА_12 та ТОВ «ЮУТСК» в особі директора ОСОБА_5 щодо оренди будинку 40кв.м під цех для пошиву та ремонту шкіряних виробів та гараж площею 25кв.м для складських приміщень на строк до 01 квітня 1998 року (т.3, а.с.143, 144), адресу приміщень не зазначено;

- довідку від державної реєстраційної служби України про те, що станом на 06 листопада 2012 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомості про Приватне підприємство «Універсал-Д», Приватне підприємство «Агрорессурс», Приватну фірму «Ніксон» відсутні (т.3, а.с.153-155);

- товарно-транспортну накладну 01ААБ від 06 лютого 1998 року, з якої вбачається, що на замовлення ТОВ «Південно-Українська товарно-сировинна біржа» здійснено перевезення з м. Кривий Ріг в м. Дніпропетровськ шкур ВРХ на суму 6190,30грн. (т.3, а.с.156);

- накладну №38 від 25 квітня 2000 року, згідно з якою ТОВ «ЮУТСК» відпущено ВАТ « Кожобувь» шкури ВРХ в кількості 97шт. вагою 1790кг. за ціною 2,80грн. на загальну сумму 5012грн. (т.3, а.с.157);

- подорожній лист №323944 вантажного автомобіля від 25 квітня 2000 року щодо доставки автомобілем ГАЗ 4301 № НОМЕР_4 шкури великої рогатої худоби з м. Кривого Рогу до м. Симферополь (кількість їздок з вантажем 1), водій ОСОБА_5 , супроводжувальна особа ОСОБА_3 (т.3, а.с.158);

- рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за зобов`язанням, у задоволенні якого відмовлено та додаткове рішення від 13 липня 2012 року щодо розподілу судових витрат (т.3, а.с.177-184);

- квитанцію до прибутково-касового ордера, видані ТОВ «Томакс» від 10 вересня 1997 року на суму 2900грн. та від 19 лютого 1997 року на суму 34000грн., з яких вбачається, що даним товариством прийнята фінансова допомога на поворотній основі на вищевказані суми від ОСОБА_3 (т.3, а.с.188);

- накладну №18 від 05 червня 1996 року про відпуск матеріалів на підставі купівлі-продажу ОСОБА_3 у підприємства (назва на печатці не читається) - шв. машина б/в 33 класу, «Фортуна» - неробоча, шв. машина «Декор», верстак, штуцер-2 шт., СОМ б/в всього на загальну суму 123млн. сто тисяч крб. (т.3, а.с.189);

- договір оренди приміщення від 01 листопада 1997 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 щодо оренди будинку 40кв.м під цех для пошиву та ремонту шкіряних виробів та гараж площею 25кв.м для складських приміщень на строк з 1997 року до 2000 року з наступним графіком виплат вартості будинку: 1997 рік - 1000у.о., 1998 рік - 1000у.о., 1999 рік - 1000у.о., 2000 рік - 1000у.о. По закінченню строку оренди приміщення переходить у власність орендатора (т.3, а.с.144а), адресу приміщень не зазначено;

- книгу обліку прибутку та витрат №1 приватного підприємця ОСОБА_3 (пошив та реалізація взуття), дата реєстрації 15 листопада 1999 року на 100 аркушах (перша та друга сторінка) (т.4, а.с.132);

- свідоцтва про сплату єдиного податку серія №208171 від 17 червня 2004 року, №262528 від 23 грудня 2004 року, №404370 від 24 грудня 2006 року, з яких вбачається, що станом на 17 червня 2004 року ОСОБА_3 займався торгівлею промтоварами вітчизняного виробництва та імпортного, ремонтом та технічним обслуговуванням транспорту, обслуговуванням комп`ютерів, інші види діяльності (місце діяльності Центрально-Міський ринок); станом на 23 грудня 2004 року - рознічна торгівля взуттям вітчизняного виробництва, здача в оренду мікроавтобусу (місце діяльності Центрально-Міський ринок) (т.5, а.с.139-141);

-довідку Виробничо-комерційної фірми «Укркомплект» від 01 червня 2009 року №528/09 в тому, що ПП ОСОБА_3 за період 2005-2007рр. виконано для ТОВ ВКФ «Укркомплект» роботи з механічної обробки поверхонь гірничого обладнання на наступні суми 2005 рік - 462,9тис.грн., 2006 рік - 466,0тис.грн., 2007 рік - 414,4тис.грн. (т.5, а.с.144);

- заяву ФОП ОСОБА_103 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_8 ») від 26 грудня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_104 підтверджує, що ОСОБА_3 був їхнім клієнтом з кінця 90-х рр. до середини 2000-х рр. Їхні накладні дійсні (т.5, а.с.146);

- відповідь Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області №48.1/2-3/260з від 26 червня 2020 року, з якої вбачається, що на підставі ухавли слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, внесено до ЄРДР відомості про те, що у вересні 2004 року невідома особа зі складу, розташованого по АДРЕСА_4 викрала належне ОСОБА_3 майно (№0000709 від 09 травня 2019 року), за ознаками ст.185 ч.3 КК України, проводиться досудове розслідування (т.6, а.с.185).

Також, в судовому засіданні за клопотанням потерпілого ОСОБА_3 переглянуто надані ним відеозаписи та прослухано аудіо записи на підтвердження обставин, викладених ним у скаргах.

Відповідно до ст.27 КПК України (тут і далі - в редакції 1960 року) на потерпілого покладається обов`язок підтримувати пред`явлене обвинувачення і він же повинен надати докази, що підтверджують зазначені в обвинуваченні обставини.

Згідно з п.9 ст.32 КПК України «обвинувач» - прокурор, що підтримує в суді державне обвинувачення, і потерпілий в справах, передбачених частиною 1 статті 27 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У випадках, визначених цим Кодексом, потерпілий має право під час судового розгляду особисто або через свого представника підтримувати обвинувачення (ч.3 ст.49 КПК України).

У даному провадженні обов`язок підтримувати обвинувачення покладений на ОСОБА_3 , інтереси якого захищає адвокат ОСОБА_4 .

Суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані роз`яснити особам, що беруть участь у справі, їх права і забезпечити можливість здійснення цих прав (ст.53 КПК України).

Протягом розгляду справи суд неодноразово звертав увагу потерпілого ОСОБА_3 , який відповідно до ст.27 КПК України зобов`язаний підтримувати обвинувачення, на необхідність уточнення обвинувачення, яке висунуто відносно підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а саме формулювання обвинувачення з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, винність обвинувачених у вчиненні злочину і мотиви злочину, обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання, характер і розмір шкоди.

Проте, формуліровка обвинувачення потерпілим не уточнена, суд в свою чергу позбавлений можливості вийти за межі судового розгляду відповідно до положень ст.275 КПК України, якою встановлено, що розгляд справи в суді провадиться тільки щодо обвинувачених і лише по тому обвинуваченню, по якому їх віддано до суду.

Так, судом під час розгляду справи вирішувалося питання щодо винуватості підсудного ОСОБА_5 , який в нічний час з 05 на 06 березня 1998 року, зі складського приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , розташованого на території даного домоволодіння, яким користувався ОСОБА_3 на підставі договору оренди від 01 листопада 1997 року, укладеного між ним та ОСОБА_12 - таємно, маючи корисливий умисел, самовільно, порушуючи встановлений законом порядок, на невстановленому транспортному засобі, вивіз 246 оброблених шкір великої рогатої худоби вагою 5542кг, які належать ОСОБА_3 , чим потерпілому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 40456,60грн. на 2004 рік.

Також, судом вирішувалося питання щодо винуватосноті підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які у невстановлений час доби у період з 13 вересня 2004 року по 14 вересня 2004 року, з корисливих мотивів, самовільно, без відома потерпілого ОСОБА_3 , порушуючи встановлений законом порядок, вивезли його майно, яке належало особисто йому на праві приватної власності, у вигляді швейного обладнання, сировини для виготовлення взуття та готової продукції, більш як 30 пар виготовленого взуття, в невідомому напрямку, чим заподіяли йому значної матеріальної шкоди на загальну суму 62749,41 гривень.

Дії ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_3 кваліфікує за ст.356 КК України, як самоуправство, за ознаками самовільного, всупереч встановленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина або інтересам власника.

Згідно зі ст.356 КК України самовправством є самовільне, всупереч встановленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремими громадянами або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

З об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю наступних ознак: 1) самовільним в порушення встановленого законом порядку здійснення яких-небудь дій; 2) спірністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; 3) заподіяння такими діями значної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам; 4) наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями винної особи та значним збитком.

Відповідно до ст.2 КПК України (в редакції 1960 року), завданням кримінального судочинства є захист прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які приймають в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних і забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожен, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності, і жоден невинний не був покараний.

Положеннями ст.64 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено перелік обставин, що підлягають доказуванню у кримінальній справі, 1) подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину); 2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання; 4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.

Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які надано потерпілим, як стороною обвинувачення, аналізуючи показання підсудних, потерпілого, свідків, допитаних в судовому засіданні та пояснення свідків, що не були допитані в судовому засіданні, а надавали пояснення в інших судових засіданнях під час розгляду даної кримінальної справи, суд приходить до висновку про недоведеність обвинувачення, яке пред`явлене підсудним ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за ст.356 КК України.

Суд вважає, що ОСОБА_3 належними та допустимими доказами не доведена причетність підсудних до інкримінованого діяння, а також розмір завданих збитків з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 здіснював підприємницьку діяльность за адресою: АДРЕСА_4 , посилаючись на договір оренди з правом викупу від 07 листопада 1997 року, укладений між ним та ОСОБА_12 , (строк дії до 2000 року), який оспорюється підсудним ОСОБА_5 . Після 2000 року продовжував користуватися даним приміщенням для виготовлення взуття без укладення договору оренди з власником домоволодіння ОСОБА_9 (спадкоємицею ОСОБА_12 ).

Аналізуючи покази підсудних та потерпілого, численні скарги приватного обвинувачення, які були подані суду у даному провадженні, суд приходить до висновку, що між ними склалися неприязні взаємовідносини, які викликані цивільно-правовими відносинами з користування будинком по АДРЕСА_4 , та почалися не пізніше ніж у липні 2004 року, про що свідчить позовна заява про усунення перешкод в користуванні власністю, подана до суду ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , а не у вересні 2004 року, як зазначає ОСОБА_3 у своїй скарзі.

Потерпілий ОСОБА_3 звинувачує ОСОБА_5 в тому, що він з 05 на 06 березня 1998 року з орендованого ним, потерпілим, приміщення таємно вивіз 246 оброблених шкір великої рогатої худоби вагою 5542кг, вартістю 40456,60грн.; ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 звинувачує у тому, що вони у невстановлений час доби у період з 13 вересня 2004 року по 14 вересня 2004 року, маючи умисел, самовільно, порушуючи встановлений законом порядок, вивозили в невідомому напрямку його майно на загальну суму 62749,41 гривень.

Підсудний ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину по обом епізодам не визнав. Вивезення ним у березні 1998 року шкури великої рогатої худоби зі складу за адресою: АДРЕСА_4 - заперечує. Щодо другого епізоду - вважає, що потерпілий сам вивіз обладнання та матеріали, оскільки коли його матір ОСОБА_9 перебралася у вересні 2004 року до будинку АДРЕСА_4 , який належав їй на праві власноті, і в якому вона мала намір проживати - ніякого майна потерпілого вже не було. Конфлікт виник через те, що ОСОБА_3 не хотів звільняти приміщення.

Підсудна ОСОБА_6 вину не визнала в повному обсязі, зазначивши, що взагалі у визначений потерпілим час за адресою: АДРЕСА_4 - не перебувала.

Підсудна ОСОБА_6 вину не визнала в повному обсязі, зазначивши, що 08 вересня 2004 року була за адресою: АДРЕСА_4 , в будинок ОСОБА_3 не пускала, тому що не була власницею цього будинку. Коробки з будинку до гаражу та з гаража до будинку не переносила. Обладнання та готової продукції в будинку 08 вересня 2004 року не бачила, були якісь столи, безлад, розкидані шматки шкіри, різноманітне сміття.

Обгрунтовуючи свою скаргу відносно пред`явленого ОСОБА_5 звинувачення за фактом самовільного вивезення шкур великої рогатої худоби в березні 1998 року на суму 40456,60грн., потерпілий не довів належними доказами обставини приналежності даних шкур особисто йому, їх кількість, вартість і факт самоврядного їх вивезення ОСОБА_5 .

З пояснень свідків ОСОБА_105 , ОСОБА_59 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 допитаних в ході судового слідства, так і показів свідків, оголошених в судовому засіданні ОСОБА_108 ОСОБА_84 , ОСОБА_109 вбачається, що між ОСОБА_20 , ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були партнерські відносини, вони вели спільну діяльність, були засновниками підприємств, здійснювали спільну підприємницьку діяльність.

Свідок ОСОБА_59 , допитаний в судовому засіданні, та свідок ОСОБА_83 , пояснення якого оголошено в судовому засіданні, підтвердили, що у березні 1998 році на склад було завезено шкури великої рогатої худоби в кількості 2-3 тони - за показами ОСОБА_59 та візуально приблизно 5 тон - за показами ОСОБА_108 , а наступного дня склад був відкритий, і в ньому не виявилося шкур великої рогатої худоби. Свідок ОСОБА_93 підтвердив, що знає про факт пропажі шкур, бачив пустий гараж, кучу солі зі шкур, хто вкрав чи кому віддали - нічого достовірно не знає, кулькість шкур та якого сорту шкури не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_73 , покази якої були оголошені судом, живе в будинку по сусідству на АДРЕСА_4 , приблизно в 1998-1999 році пізно ввечері чула шум вантажної машини, біля вантажної машини бачила ОСОБА_24 , щоб він вантажив та вивозив шкури не бачила.

Отже, жоден свідок не був безпосереднім очевидцем самовільного заволодіння шкурами в 1998 році ОСОБА_5 .

Також ніхто зі свідків не вказав, що бачив будь-які належні документи, які свідчили про приналежність шкур великої рогатої худоби безпосередньо ОСОБА_3 та могли б зазначити кількість шкур та дату їх завезення на склад.

Свідок ОСОБА_110 підтвердив, що в лютому 1999 року чув розмову між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про 5 тон шкур великої рогатої худоби. ОСОБА_5 казав, що буде розмовляти з братом, щоб повернути гроші. Після розмови з братом сказав, що поки такої можливості не має, тому просив потерпілого почекати, скоро може вони розрахуєються. Аналогічну розмову чув свідок ОСОБА_111 .

З оголошених в судовому засіданні пояснень ОСОБА_109 ( ОСОБА_112 ), якому нібито за борги брата ОСОБА_5 - ОСОБА_27 передано шкури великої рогатої худоби, вбачається, що про крадіжку шкур зі складу по АДРЕСА_4 , йому нічого не відомо, в березні 1998 року він на своєму автомобілі їх зі складу не вивозив.

Докази приналежності ОСОБА_3 даних шкур відсутні, приватним підприємцем він зареєстрованій лише з 15 листопада 1999 року (т.3, а.с.159).

До суду з даної скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_3 звернувся як фізична особа, в той же час з наданих суду документів і показів свідків вбачається, що шкури, що зберігалися на складі, належали ТОВ «Томакс», в якому потерпілий, а також підсудний ОСОБА_5 і його брат ОСОБА_54 були співзасновниками з 17 січня 1995 року (т.3, а.с.190).

Тобто, станом на березень 1998 року потерпілий не міг здійснювати підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець, а був одним із засновників ТОВ «Томакс», як і ОСОБА_5 , якого він звинувачує у самовправному вивезенні шкір великої рогатої худоби на суму 40456,60грн.

На підтвердження наявності шкур великої рогатої худоби у визначеній ним кількості - вагою 5542кг, суду надано потерпілим накладні щодо їх придбання у лютому 1998 року.

З накладної №31 від 22 лютого 1998 року ПП «Агрорессурс» вбачається, що ОСОБА_3 у ПП «Агроресурс» придбано шкуру говяжу 95шт. кількістю 2249кг. (ціна за 1кг. 1,6грн.), на загальну суму 3598грн. (т.3, а.с.37).

Інших доказів на підтвердження наявность на складі 5542кг шкур великої рогатої худоби суду не надано, та навіть, якщо враховувати ціну шкур великої рогатої худоби 1,6грн./кг, то нібито вивезені шкури великої рогатої худоби в кількості 5542кг будуть коштувати 8873грн., а не 40456грн., як зазначено в скарзі приватного обвинувачення.

ОСОБА_3 не доведено наявність у нього права власності на зниклі шкури, їх вартість та кількість. Надані ним прибутково-касові ордери на внесення поворотної фінансової допомоги в ТОВ «Томакс», за умови підтвердження іншими документами бухгалтерської звітності факту отримання таких коштів, може свідчити про наявність у нього права вимоги до ТОВ «Томакс», але не є беззаперечним доказом придбання шкір великої рогатої худоби на його особисті кошти, як фізичної особи.

Крім цього, свідок ОСОБА_59 казав, що шкури закуповувалися за гроші ОСОБА_3 , проте сам ОСОБА_3 йому гроші не давав та навіть, як би ОСОБА_3 і давав йому гроші на закупівлю шкір, це не свідчить про те, що це його власні кошти.

З пояснень ОСОБА_106 вбачається, що ОСОБА_5 проводив свої власні шкури через ТОВ «Томакс».

Також, суд критично ставиться до договору оренди з правом викупу від 07 листопада 1997 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , в якому його строк дії зазначено до 2000 року, оскільки в матеріалах справи наявний договір оренди приміщення від 10 березня 1998 року між ОСОБА_12 та ТОВ «ЮУТСК» щодо того ж самого будинку 40кв.м під цех для пошиву та ремонту шкіряних виробів та гараж площею 25кв.м для складських приміщень, який починав свою дію з 01 квітня 1998 року (місцезнаходження приміщень в обох договорах не зазначено). Таким чином, під час дії договору оренди з ОСОБА_3 (строк дії якого не закінчився), ОСОБА_12 укладено новий договір оренди того ж самого приміщення з іншою особою.

Суд також бере до уваги пояснення свідків, з яких вбачається, що у зв`язку з наявністю у брата ОСОБА_5 - ОСОБА_18 боргових зобов`язань, між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 були розбіжності.

Наявність майнових претензій між ОСОБА_3 і Петьковими також підтверджується матеріалами справи. Так, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за зобов`язанням встановлено, підробку, пред`явленої ОСОБА_3 розписки від імені ОСОБА_5 , що підтверджено висновком судових експертиз, в зв`язку з чим в задоволенні позову було відмовлено (т.3, а.с.177). Рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2011 року (т.3, а.с.138). Зі змісту рішення суду вбачається, що спір між сторонами виник щодо викрадення у березні 1998 року 246 оброблених шкір великої рогатої худоби вагою 5542кг, вартість яких склала 42925грн. Відповідач ОСОБА_5 склав розписку, в якій обіцяв повернути кошти та завірив печаткою ТОВ «Південно-Українська товарно-сировинна компанія», оскільки зобов`язання добровільно не виконав ОСОБА_3 звернувся до суду.

З урахуванням викладеного, потерпілим ОСОБА_3 не доведено належність вивезених шкур великої рогатої худоби саме ОСОБА_3 , їх кількість і протиправності їх вивезення та причетність ОСОБА_5 до їх вивезення, враховуючи ті обставини, що відповідно до показань свідків в 1998 році по АДРЕСА_4 , неофіційно перебував цех, який використовувався в тому числі і для діяльності юридичних осіб, засновниками яких був і ОСОБА_3 , і ОСОБА_5 , а власником будинку на той момент був батько підсудного - ОСОБА_12 .

Щодо звинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у тому, що вони у невстановлений час доби у період з 13 вересня 2004 року по 14 вересня 2004 року, маючи корисливий умисел, самовільно, порушуючи встановлений законом порядок, вивозили в невідомому напрямку його майно на загальну суму 62749,41 гривень, суд враховує наступне.

У своїй скарзі щодо подій 2004 року, потерпілий зазначає розмір збитку 62749,41грн., не надавши переліку майна, яке було вивезено з орендованого ним приміщення, вартості кожної одиниці майна, а лише загальну суму шкоди (т.1, а.с.4). Перелік викраденого майна зазначено в ухвалі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2004 року (вартість майна відсутня) (т.1, а.с.5). В позовній заяві ОСОБА_3 до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2004 року наявний перелік майна, яке на момент подачі заяви знаходиться у орендованому домоволодінні, його вартість складає 51270,00грн. (т.3, а.с.17). Детальний опис вивезеного самовільно підсудними майна із зазначенням його вартості визначено в довідці ОСОБА_3 , загальний розмір вивезеного обладнання та матеріалів склав 61270,00грн. (т.1, а.с.128). У позовній заяві ОСОБА_3 від 19 грудня 2011 року, поданому в рамках даної кримінальної справи на підставі ст.28 КПК України, сума завданої шкоди складає 62608,83грн. (т.3, а.с.40), який ОСОБА_3 уточнено 03 серпня 2017 року (т.5, а.с.24), збільшено розмір позовних вимог з урахуванням індексу інфляції - 344349,00грн. (т.5, а.с.24).

Свідок ОСОБА_29 , допитаний в судовому засіданні та свідок ОСОБА_45 , покази якої було оголошено судом, стверджують, що працювали у ОСОБА_3 найманими працівниками, хоча згідно з даними Центральної МДПІ в період з липня по грудень 2004 року у ПП ОСОБА_3 офіційно значився лише 1 найманий працівник, показали тільки те, що до 08 вересня 2004 року в будинку на АДРЕСА_4 знаходилося обладнання для виготовлення взуття та матеріали для її пошиття. Однак, конкретну кількість шкіри, хутра, готового взуття, інших матеріалів, які залишилися в будинку, їх вартість вказати не змогли. Хто вивіз і коли всі ці речі їм не відомо.

Згідно з оголошеними показаннями ОСОБА_75 , 13 та 14 вересня 2004 року з двору будинку АДРЕСА_4 були винесені на вулицю, а потім завантажені в автомобілі, номери яких вона нібито записала, якісь великі пластикові мішки, що було в мішках, їй не відомо. При цьому свідок ОСОБА_75 показала, що присутні в залі підсудні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_6 не вантажили і не вивозили ці мішки, а їх вивозили інші особи, яких вона не зможе впізнати.

Те, що власником обладнання і матеріалів є ОСОБА_3 , допитаним свідкам відомо зі слів або самого ОСОБА_3 , або про це вони чули від працівників, які безпосередньо підпорядковувалися ОСОБА_3 , і яким ОСОБА_3 також говорив, що все обладнання і сировину, яке знаходилося по АДРЕСА_4 належить йому.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2004 року ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_113 в зв`язку з надходженням до суду позовної заяви ОСОБА_3 за позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_9 про витребування майна з чужого незаконного володіння накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_4 , а також на майно, яке зі слів позивача ОСОБА_3 знаходиться в цьому домоволодінні, у вигляді: двох швейних машин 33 класу з промисловим столом, колодок - 18 штук, двох рукавних машинок, швейної машини 33 класу, машини «Фортуна», швейної машини «Декор», верстата, двох штуцерів, машини «СОМ», преса, шкіри в кількості 226,53кв.м, хутра штучного в кількості 35кв.м, 420 пар підошви, цвяхів, ящика супіната, ниток, 2 ящика холитена, ножів шевських і брусовочних 4шт., 40м гранітолі, 20шт. шкір картону, 17,5л нейриту, 15 л обрадору, 1 галогену (т.1, а.с.5).

Дану ухвалу винесено до розгляду майнового спору по суті, і вона не є безапеляційним доказом наявності в домоволодінні по АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Суд також ставить під сумніви твердження ОСОБА_3 про те, що він уклав договір оренди приміщення по вулиці Інтернаціональна, 5, «з правом викупу», оскільки ОСОБА_12 , у якого ОСОБА_3 орендував будинок з 01 листопада 1997 року до 08 листопада 2000 року, склав заповіт №1350 від 08 листопада 2000 року, відповідно до якого заповів все своє майно ОСОБА_9 (т.1, а.с.33). Відповідно до свідоцтва про право спадщини за законом №1-3728 від 12 грудня 2003 року, ОСОБА_9 перейшло домоволодіння по АДРЕСА_4 (т.1, а.с.30).

Крім того, в матеріалах справи також наявний договір оренди приміщення від 10 березня 1998 року, укладений між ОСОБА_12 та ТОВ «ЮУТСК» в особі директора ОСОБА_5 щодо оренди будинку 40кв.м під цех для пошиву та ремонту шкіряних виробів та гараж площею 25кв.м для складських приміщень на строк дії з 01 квітня 1998 року (т.3, а.с.143, 144).

Як в договорі оренди від 01 листопада 1997 року, на який посилається ОСОБА_3 , так і в зазначеному вище договорі оренди від 10 березня 1998 року адреса орендованого приміщення відсутня.

При цьому, дія договору оренди «з правом викупу», на який посилається ОСОБА_3 закінчилася 01 листопада 2000 року. ОСОБА_12 помер через рік в жовтні 2001 року. Дані плану будинку і гаража з БТІ (гараж - НОМЕР_5 , будинок - 56,8м2) відрізняються від даних зазначених в договорі оренди приміщення «з правом викупу» від 01 листопада 1997 року між ОСОБА_114 і ОСОБА_3 (Гараж - НОМЕР_6 , будинок 40м2).

Потерпілий ОСОБА_3 не надав суду жодних належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_9 , як дружина ОСОБА_115 і його спадкоємиця за заповітом давала згоду на відчуження будинку йому, ОСОБА_3 . Крім цього, ОСОБА_9 склала заповіт №73732 від 12 грудня 2003 року, яким заповідала це ж домоволодіння своєму онукові ОСОБА_116 (т.3, а.с.140).

Згідно з документами КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» домоволодіння АДРЕСА_4 на праві приватної власності зареєстровано за ОСОБА_9 (т.1, а.с.34).

Зазначені розбіжності викликають сумнів щодо наявності правових підстав користування ОСОБА_3 приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Також, відповідно до свідоцтва про сплату єдиного податку серія №208171 від 17 червня 2004 року ОСОБА_3 займався торгівлею промтоварами вітчизняного виробництва та імпортного, ремонтом та технічним обслуговуванням транспорту, обслуговуванням комп`ютерів, інші види діяльності (місце діяльності Центрально-Міський ринок) - пошив взуття як вид діяльності відсутній (т.5, а.с.139).

Надані потерпілим ОСОБА_3 товарні чеки про придбання матеріалів, комплектуючих, шкіри у різних підприємців в період 2002-2004 роки не можуть служити належним доказом розміру заподіяної йому шкоди, оскільки суду потерпілим не надані дані про його діяльність: яка була інтенсивність виробництва взуття і її збуту, тобто суд не може зробити достовірний висновок про те: скільки було реально витрачено з придбаних в вищезгаданий період матеріалів і скільки залишалося на момент створення йому перешкод у користуванні вищезгаданим приміщенням. Крім того, достовірність поданих ним документів, на підтвердження приналежності йому швейного обладнання викликають сумніви.

СПД ОСОБА_3 не здійснювався, інвентаризація цінностей їм не проводилася, з наданого до відшкодування розрахунку збитку не видно, яка кількість сировини і матеріалів було витрачено потерпілим з моменту їх придбання і до моменту (на його думку) скоєння крадіжки (оскільки виробництво взуття їм здійснювалося щодня), а тому заявлені в скарзі приватного обвинувачення вимоги не засновані на дійсних фактах.

Потерпілим надано суду лише першу та другу сторінки книги обліку прибутку та витрат №1 приватного підприємця ОСОБА_3 (пошив та реалізація взуття), дата реєстрації 15 листопада 1999 року на 100 аркушах (т.4, а.с.132), та зазначено у судових дебатах, що у разі необхідності він може надати книгу для ознайомлення, у той же час повідомив, що книга перебувала у складі готової продукції і її вивезено разом з іншим майном.

У накладній №48 від 17 січня 1997 року ПП «Глобус» на швейну машину б/в 33 класу, машину «Фортуна» неробочу, швейну машину «Декор», верстак, штуцер. «СОМ» б/в, переданих від ПП «Глобус» ОСОБА_3 , ціни на які вказані в карбованцях (123.150.000 карбованців), хоча відповідно до п.4 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» №762/96 від 25 серпня 1996 року, починаючи з 24-ї години 16 вересня 1996 року, функціонування українського карбованця в готівковому обігу припиняється. З цього моменту єдиним законним засобом платежу на території України є гривня. Таким чином, в січні 1997 року (після проведення в Україні грошової реформи) придбання будь-якого товару за карбованці ні в готівковому, ні в безготівковому вираженні, було неможливими.

Відносно документів, що підтверджують придбання інших швейних машин у ПП «Універсал-Д», ПП «Агрорессурс», ПФ «Ніксон» - з довідок державної реєстраційної служби України вбачається, що станом на 06 листопада 2012 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомості про зазначені іфрми відсутні. Доказів реального існування даних підприємств на період придбання ОСОБА_3 товарів, суду не надав.

Суд критично оцінює надані ОСОБА_3 товарні чеки, видані ОСОБА_117 від 18 квітня 2002 року, 21 липня 2004 року, 11 серпня 2004 року, оскільки в накладних не вказано покупцем - ОСОБА_3 , також на них відсутні номери, ціна ниток і холитена. В товарних чеках від 18 квітня 2002 року і від 21 липня 2004 року однакова, хоча судячи з вказаної дати, вони видані в розривом в 2 роки.

Також судом встановлено протиріччя і в інших, наданих ОСОБА_3 накладних, так: накладна №198 від 16 серпня 2004 року ЗАТ «ВОЗКО» (т.3, а.с.31) у графі «кількість» зазначено 54,32дм, в графі «ціна» зазначено 0,9591грн., в графі «сума» зазначено 5209,86грн., а повинно бути 52,0983грн. Накладна №185 від 26 липня 2004 року ЗАТ «ВОЗКО» (т.3, а.с.29) у графі «кількість» зазначено 172,21дм, в графі «ціна» взагалі нічого не вказано, в графі «сума» зазначено 13727,71грн., якщо врахувати, що ціна за 1дм шкіри була не більше 1грн., то має бути 137,2771грн. (т.3, а.с.203, 204).

Допитані в суді свідки ОСОБА_118 , ОСОБА_119 засвідчили факт того, що ОСОБА_3 не пускали в будинок на АДРЕСА_4 і ОСОБА_9 при цьому вела себе некоректно і агресивно. Свідок ОСОБА_78 також підтвердила факт того, що ОСОБА_3 не впускали на територію домоволодіння по АДРЕСА_4 і через щілину в паркані вона бачила як стоїть автомобіль «Москвич», з багажника якого стирчали прикриті чимось рулони. Свідок ОСОБА_73 також вказала, що бачила обладнання та матеріали у цеху по пошиву взуття, бачила як спилювали замок на гаражі, про те, що з вищевказаного будинку вивезли обладнання стало відомо зі слів сусідів, особисто вона не бачила, коли і ким вивозилися дані речі.

Також факт заволодіння Петьковими у вересні 2004 року у ОСОБА_3 зазначеного ним обладнання та інших матеріалів, необхідних для виробництва взуття, не підтверджується і свідченнями його найманого працівника ОСОБА_29 , допитаного в судовому засіданні, який показав, що станом на 07 вересня 2004 року обладнання та матеріали були наявні у цеху по АДРЕСА_4 , - машинки для шиття, робоче місце для затяжки колодки (там загалом знаходилося 5 машинок), 3 станка, матеріал - шкіра, хутро штучне та натуральне, подошва, а 08 вересня 2004 року їх не впустили до приміщення. В приміщення він попав лише у грудні 2004 року, обладнання та матеріалів не було, проте хто їх вивіз не бачив. Після вивезення майна ОСОБА_3 придбав для виробництва всього лише 1 верстат «Фортуна» та у нього вдома була 1 швейна машина.

В ході судового слідства встановлено, що допитані у справі свідки були очевидцями конфлікту між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_9 в зв`язку з тим, що ОСОБА_3 бажав і далі користуватися будинком по АДРЕСА_4 , який належав на праві особистої власності ОСОБА_9 .

Допитані в ході судового слідства свідки не заперечували наявності обладнання в спірному домоволодінні, але кому воно належало юридично їм не відомо, оскільки саме ОСОБА_3 їм розповідав, що воно належить йому, як і те, що він орендував будинок з правом викупу. Також зі свідчень свідків вбачається, що вони не бачили достовірно хто, коли і що вивозив з спірного домоволодіння, а та обставина, що Петькови привласнили обладнання, їм розповів сам ОСОБА_3 . При цьому сам ОСОБА_3 не надав суду належних, достовірних і достатніх доказів того, що він на законних підставах знаходився в домоволодінні по АДРЕСА_4 , а саме доказів того, що після успадкування будинку ОСОБА_9 , між ними був укладений письмовий договір оренди з правом використання його під цех для виготовлення взуття.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в тому числі і перелік майна, ввезеного в орендований будинок, а так само і доказів того, що ОСОБА_3 встановив в будинку своє особисте обладнання, з огляду на те, що свідки у справі вказували що і ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , а також брат підсудного ОСОБА_54 - були партнерами по бізнесу, мали рівні частки в створених ними підприємствах, а обладнання і сировину закуповували як підприємствами, так і ОСОБА_3 , і ОСОБА_20 .

Ніхто з допитаних в судовому засіданні свідків не був безпосереднім очевидцем вивезення підсудними з домоволодіння по АДРЕСА_4 обладнання або іншого майна, як стверджує потерпілий, яке належить йому.

Як встановлено в судовому засіданні, відносини між потерпілим і підсудними склалися вкрай неприязні і суд не виключає, що ОСОБА_3 може оговорювати підсудних, які раніше не судимі (т.1, а.с.16 зворот), оскільки в суді не здобуто жодних доказів, які б свідчили про вину підсудних у самоправності, а на припущеннях потерпілого обвинувальний вирок постановлено бути не може.

З досліджених судом відео- та аудіозаписів, наданих потерпілим ОСОБА_3 , не встановлено жодного доказу на підтвердження вини підсудних, оскільки у своїй більшості є монологами ОСОБА_3 щодо висунутого підсудним обвинувачення та містять викладення обставин з огляду на його власну позицію.

Щодо вказаного вище кримінального провадження, то воно перебуває на стадії досудового розслідування, доказів того, що в його рамках комусь повідомлено про підозру, суду надано не було.

Всі докази, надані суду потерпілим, які, на його думку, підтверджують сам факт злочину і провину підсудних у їх вчиненні, є неналежними, і викликають сумніви в їх достовірності та достатності, а тому не можуть бути доказами у даній справі, і покладені в основу обвинувального вироку.

Відповідно до ст.67 КПК України (в редакції кодексу 1960 року) суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, оцінюють докази за своїм особистим переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка провадить дізнання, не мають наперед встановленої сили.

Пукнтом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» судам роз`яснено - у відповідності до вимог ст.323 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально або суддя одноособово, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.324 КПК України.

Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді кримінальних справ повинен строго дотримуватися закріплений в ч.1 ст.62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останнього.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 з наступними змінами та доповненнями «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму ВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказано на неприпустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість підсудного. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні трактуватися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно з вимогами ст.323 КПК України в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, викладених у ст.324 КПК України. Виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину.

Оцінивши в сукупності докази, які були досліджені в судовому засіданні, перевіривши їх на належність та допустимість, суд вважає, що відносно пред`явленого ОСОБА_5 звинувачення за фактом самовільного вивезення шкур великої рогатої худоби в березні 1998 року на суму 40456,60грн., потерпілий належними доказами не довів обставини приналежності даних шкур особисто йому, кількості вивезеного майна - шкур великої рогатої худоби, не доведено і протиправності їх вивезення та причетність ОСОБА_5 до їх вивезення, враховуючи ті обставини, що відповідно до показань свідків в 1998 році по АДРЕСА_4 неофіційно перебував цех, який використовувався в тому числі і для діяльності юридичних осіб, засновниками яких був і ОСОБА_3 , і ОСОБА_5 , а власником будинку на той момент був батько підсудного - ОСОБА_12 , а отже факт самоврядного їх вивезення ОСОБА_5 зазначено майна не доведений, тому в його діях склад кримінального злочину, передбаченого ст.356 КК України - відсутній.

За скаргою за фактом самовільного (самоврядного) заволодінні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 у вересні 2004 року майна потерпілого ОСОБА_3 , ним вина підсудних в самовправності не доведена, не надано доказів на підтвердження належності кількості майна, яке знаходилося по вул. Інтернаціональна, 5 саме йому, кількість майна станом на вересень 2004 року (скільки реально витрачено з придбаних в вищезгаданий період матеріалів і скільки залишалося на момент створення йому перешкод у користуванні вищезгаданим приміщенням), підтвердження права користування зазначеним приміщенням, не доведено, що саме підсудними вчинені самовправні дії щодо цього майна, тому в їхніх діях склад кримінального злочину, передбаченого ст.356 КК України - відсутній.

Згідно з п.2 ч.1ст.6 КПК України кримінальну справу не може бути порушено, а порушена справа підлягає закриттю за відсутністю в діянні складу злочину.

Відповідно до частини 3 статті 6 КПК в редакції 1960 року, якщо в ході судового розгляду встановлено обставини, передбачені пунктом один, два частини першої цієї статті, а саме не встановлено подію, не встановлено складу злочину, суд виносить виправдувальний вирок.

Беручи до уваги, що згідно вимог ст.16-1 КПК України у кримінально-процесуальному законодавстві діє принцип змагальності сторін та на суд не покладено обов`язки в частині збирання додаткових доказів, а обвинувальний вирок не може грунтуватися на припущеннях і доказах, які є неприпустимими, суд вважає, що:

- стосовно підсудних ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 і ОСОБА_9 (посмертно) за епізодом вивезення обладнання у вересні 2004 року слід ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з тим, що не встановлено складу злочину, передбаченого ст.356 КК України;

- щодо ОСОБА_5 по епізоду вивезення шкур ВРХ в березні 1998 року слід ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з тим, що в його діях не встановлено складу злочину, передбаченого ст.356 КК України.

Потерпілим в порядку ст.28 КПК України 12 листопада 2011 року заявлено позов (т.3, а.с.23) до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 62608,83грн., який ОСОБА_3 уточнено 03 серпня 2017 року (т.5, а.с.24), збільшено розмір позовних вимог з урахуванням індексу інфляції - 344349,00грн.

Відповідно до ч.3 ст.328 КПК України при виправданні підсудного за відсутністю в його діях складу злочину, суд залишає позов без розгляду.

Речові докази по справі відсутні.

Також, підлягає скасування арешт, накладений постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2012 року (т.3, а.с.49, 50).

Керуючись ст.ст.6, 27, 28, 323, 324 КПК України (в редакції 1960 року), ст.5, п.11 Перехідних положень КПК України в редакції 2012 року, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 (посмертно) в пред`явленому їм обвинуваченні в скоєнні злочину, передбаченого ст.356 КК України (по епізоду вивезення обладнання у вересні 2004 року) визнати невинними і виправдати їх на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину.

ОСОБА_5 в пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ст.356 КК України (по епізоду вивезення шкур великої рогатої худоби в березні 1998 року) визнати невинним і виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Накладений на майно підсудних арешт, згідно постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2012 року скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 діб з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасники, які не були присутніми під час оголошення вироку, мають право оскаржити вирок до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 діб з дня його отримання шляхом подачі апеляції через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетроської області.

Суддя: ОСОБА_1