Дата документу 10.12.2020 Справа № 315/903/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/463/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/903/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.186 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 (дистанційно),
захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» та за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000219, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Червоне Гуляйпільського району Запорізької області, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

1) 27.08.2018 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;

2) 09.04.2019 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_7 до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 09.04.2019 року і остаточно до відбуття призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, обраного ОСОБА_7 , з тримання під вартою на більш м`який особисту поруку, відмовлено.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 ухвалено залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 за даним вироком ухвалено рахувати з моменту затримання, тобто з 01 липня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 кошти в якості відшкодування спричиненої матеріальної шкоди в сумі 500 грн.

Стягнуто з засудженої ОСОБА_7 на користь судового експерта ОСОБА_11 процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 320 грн.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 25.06.2019 року, на майно: дерев`яну палицю довжиною 1,1 см; DVD-програвач марки ВВК DV 326SI сірого кольору та музикальну колонку.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 17.06.2019 року близько 12 год. 00 хв. в с. Червоне Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 , маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів та корисливої мети, усвідомлюючи те, що за її діями спостерігає стороння особа, а саме ОСОБА_12 , із спальної кімнати відкрито викрала DVD-програвач марки ВВК DV 326SI вартістю 400 грн. та музикальну колонку вартістю 350 грн., які належать ОСОБА_10 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , тримаючи в руках вказане майно, вийшла з приміщення будинку та, знаходячись біля вхідних дверей вказаного будинку, побачила у руках ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 506 грн., після чого вихопила їх з рук останнього, чим відкрито викрала вказані грошові кошти, які належать ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_7 відкрито викрала DVD-програвач марки ВВК DV 326SI вартістю 400 грн., музикальну колонку вартістю 350 грн. та грошові кошти в сумі 506 грн., чим заподіяла ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1256 грн. З викраденим майном та грошовими коштами залишила територію домоволодіння та розпорядилася ними на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить пом`якшити призначене їй покарання та зменшити строк відбування покарання, враховуючи те, що вона раніше не відбувала покарання у виправній колонії, має стареньку бабусю, яка дуже хвора і самотня та знаходиться на її повному забезпеченні. Також зазначає, що визнає свою вину та цивільний позов, пред`явлений потерпілим.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинувачену, зокрема і в останньому слові, та її захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвалюючи вказаний вирок, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, призначивши обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає як особі винної, так і встановленим обставинам кримінального провадження.

Так, судом було враховано пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та обтяжуючі покарання обставини вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину. При цьому, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України віднесене до категорії тяжких злочинів, та суспільну небезпеку. Також суд врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка вину у скоєнні злочину визнала повністю, заміжня, дітей не має, за місцем проживання характеризується посередньо, на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, однак не має постійного місця роботи, раніше неодноразово судима за вчинення умисних злочинів, даний умисний злочин вчинила в період іспитового строку, тобто на шлях виправлення не стала та знову вчинила тяжкий злочин, що свідчить про схильність ОСОБА_7 до вчинення протиправних діянь та небажання ставати на шлях виправлення.

Крім того, при вирішенні питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, районний суд також врахував думку потерпілого ОСОБА_10 , який не вимагав суворого покарання для обвинуваченої, однак пред`явив до обвинуваченої цивільний позов про відшкодування йому матеріальної шкоди в сумі 500 грн., заподіяної злочином, а також досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченої без позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб), застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Сукупність вказаних обставин стала підставою для висновку районного суду про можливість перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та обрання їй міри покарання в межах, наближених до мінімальних, передбачених за скоєний нею злочин, та призначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що вона визнає свою вину та цивільний позов, пред`явлений потерпілим, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення більш м`якого покарання, колегія суддів не вбачає.

Твердження апелянта про те, що вона раніше не відбувала покарання у виправній колонії, не знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину.

Доводи обвинуваченої про те, що вона має стареньку бабусю, яка дуже хвора і самотня та знаходиться на її повному забезпеченні, не можуть бути враховані, як підстави для пом`якшення покарання, до того ж вказані доводи жодними доказами не підтверджені.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що районний суд при ухваленні вироку дотримався вимог як матеріального, так і процесуального закону, та призначив обвинуваченій ОСОБА_7 вид та міру покарання, яке за своїм видом і розміром відповідає особі винної та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для зміни даного вироку та задоволення апеляційних вимог колегія суддів не вбачає.

Покарання призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправним діянням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4