Провадження №1-кп/522/1011/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повний текст)
29.12.2020 року м.Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4 ,
під час судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001474 від 19.03.2017 року відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця, громадянина України, юрисконсульта 51 Виправної колонії, з вищою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 1 ст.115 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
представника потерпілого - ОСОБА_10 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

У С Т А Н О В И В:

Розглядаючи в порядку, передбаченому ч.3 ст.331 КПК України, питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд встановив.
Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, оскільки не відпали ризики того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі він може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Представник потерпілого - ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав думку прокурора.
Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, просили змінити запобіжний захід на більш м`який.
Вислухавши думки учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.201 КК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;
- перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження.
У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»). Крім того, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні замаху на злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, який карається позбавленням волі на строк до десяти років.
Обвинувачений має вищу освіту, перебував у цивільному шлюбі, має двох неповнолітніх дітей та батьків пенсійного віку, що свідчить про наявність міцних соціальних зав`язків, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_5 має постійне місце проживання, крім того, має хронічні захворювання, які неможливо лікувати в умовах слідчого ізолятора. Так, згідно із висновком експерта №168 від 29.06.2017 року у ОСОБА_5 є наступні захворювання: вескулярна недостатність кровообігу, дісциркулярна енцефалопатія 2-3 ст., остеохондроз хребта, діскопатія шийних хребців, задньо-серединна грижа діску шийних хребців, вертеброгенна цервікалгія, хронічна течія. Вважаючи на вищевказане, медична допомога не може бути надана ОСОБА_5 в умовах медичної частини ОСІ та інших режимних закладів. Під час тримання під вартою обвинувачений неодноразово звертався за медичною допомогою з приводу вказаних та інших захворювань.
ОСОБА_5 тримається під вартою із 17 березня 2017 року, тобто три роки та дев`ять місяців.
На теперішній час судом досліджено усі письмові докази, призначено та проведено стаціонарну судово-психологічну експертизу, допитано потерпілу та свідків. Завершити судовий розгляд неможливо у зв`язку із необхідністю повторного допиту свідка, яка проживає в іншій місцевості та не з`являється до суду.
Таким чином на даному етапі судового розгляду ризики, які були враховані при обранні та неодноразовому продовженні запобіжного заходу, а саме, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином істотно зменшилися.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішенні від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Судом під час вирішення питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не встановлено будь-яких додаткових ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
За таких обставин, подальше утримання ОСОБА_5 під вартою без ухвалення остаточного рішення по справі, грубо порушуватиме його права, гарантовані Конституцією України та Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6 Конвенції).
На підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду справи та клопотання обставини, суд приходить до висновку, що на даному етапі судового провадження, більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю може забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 1- 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Змінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 .
Покласти на обвинуваченого строком на два місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
1)цілодобово не відлучатися з місця проживання за адресою АДРЕСА_3 без дозволу суду;
2) прибувати до суду за першим викликом;
3) носити електронний засіб контролю.
4)утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;
5) здати на відповідальне зберігання документи, які підтверджують право виїзду закордон.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з 29 грудня 2020 року.
Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 27 лютого 2020 року.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Виконання ухвали покласти на прокурора-процесуального керівника у даному кримінальному провадженні та органи національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: