ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3320/20 Справа № 188/1196/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року про застосування заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, перебуваючого на обліку і лікаря психіатра, зареєстрованому та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , виховується у багатодітній сім`ї, мати ОСОБА_7 не працює, раніше не судимого,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричний захід з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 в період інкримінованого йому діяння і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі помірної розумової відсталості, за своїм психічним станом в період, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними; у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з звичайним наглядом, дії ОСОБА_6 , згідно пред`явленої йому підозри, правильно кваліфіковані як вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 вчинив вказане суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, будучи неповнолітнім, тому до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації у психіатричний заклад з звичайним наглядом.

В апеляції:
- прокурор просить ухвалу змінити, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи № 166 від 20.08.2020 року, ОСОБА_6 в період інкримінованого йому діяння і в теперішній час страждає виявляє хронічне психічне захворювання у формі помірної розумової відсталості. За своїм психічним станом в період, до якого відноситься до інкримінованого йому діяння, він не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з звичайним наглядом.
З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Отже, висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, а відтак є свідченням неправильного застосування такого закону.

Особа щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися. Про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Дані про поважність причин неявки суду не надходило. Тому, враховуючи думки прокурора та захисника, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , згідно вимог ст. 405 КПК України.

Заслухавши: думку прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила їх задовольнити; думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляції прокурора, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задоволення апеляційних вимог, виходячи з наступного.

Апеляційний суд у відповідності до ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вимогами ст. 19 КК України передбачено, що осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Згідно зі ст. ст. 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та волову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки.

Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагнення досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомлення вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 є неосудною особою, в період часу скоєння інкримінованих діянь страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання. В період, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформульованого умислу в розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та необхідності зміни ухвали суду про застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Кузнецов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., та у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001 р., де зазначено, що мотивованість судового рішення пов`язана з належним здійсненням правосуддя, тобто у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. А також у справі "Беллет проти Франції", від 04.12.1995 р., де висвітлюються питання про забезпечення доступу до суду.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 - задовольнити.
Ухвалу петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року про застосування заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_6 при вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст. 297 КК України.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4