ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/872/17 Номер провадження 11-кп/814/82/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника потерпілої-
адвоката ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000303 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та прокурора Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України,офіційно не працюючого, раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочину.
У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовлено.
Згідно вироку суду ОСОБА_12 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з тим, що досліджені безпосередньо у суді докази сторони обвинувачення і сторони захисту не підтверджують того, що 22.08.2017 приблизно 17 години 30 хвилин біля господарських будівель у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли через суперечку з приводу користування суміжними господарськими спорудами, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 зайшов до огородженої сіткою території господарської споруди, що належить ОСОБА_7 ,схопив ОСОБА_7 , обома руками за одяг та відштовхнув її,після чого правою рукою наніс один удар кулаком в область грудної клітини з права,від чого ОСОБА_7 впала на землю. В результаті нанесення ОСОБА_12 ударів потерпілій ОСОБА_7 ,спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців, що розташовані в ділянці верхньої третини грудної клітини з права, на нижньо-зовнішньому квадраті лівої молочної залози, які по ступеню тяжкості відносяться як у своїй сукупності,так і кожний окремо до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження просить вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_12 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити обвинуваченому покарання найсуворіше, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України. Цивільний позов про відшкодування шкоди задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги потерпіла мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував того, що досліджені у суді письмові докази та показання свідків у взаємозв`язку з показаннями обвинуваченого доводять винуватість останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність просить вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_12 скасувати та визнати ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував при ухваленні оскаржуваного вироку суду показання обвинуваченого, свідків та письмові докази, які були безпосередньо дослідженні судом і у своїй сукупності підтверджують показання потерпілої про умисне спричинення їй умисного легкого тілесного ушкодження.
У поданих запереченнях на апеляційні скарги захисник обвинуваченого просить вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої без задовлення. При цьому захисник просить врахувати те, що потерпіла у заяві, поданої до поліції,в ході допиту,як потерпіла та у суді стверджувала,що обвинувачений наніс їй два удари, а відповідно висновку судово-медичної експертизи № 330 від 23.08.2017 ОСОБА_7 отримала 6 ударів це наводить на думку,що остання вказані тілесні ушкодження могла отримати до конфлікту з ОСОБА_12 ..Крім того згідно висновку судово-медичної експертизи №367 від 14.09.2017 показання ОСОБА_7 частково відповідають об`єктивним обставинам.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого і його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг та, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу,потерпілу та її представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно з п.2, п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність .
Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, зокрема, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки п.1, п.2 ч. 1 ст. 411 КПК України.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність,що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню - п. 1 ст. 413 КПК України .
Відповідно до п. 3 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.
Доводи апелянтів про безпідставне ухвалення виправдувального вироку судом першої інстанції щодо ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 125 КК України, є слушними.
Під час апеляційного перегляду встановлено те, що ОСОБА_12 22.08.2017 приблизно 17 години 30 хвилин біля господарських будівель у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли через суперечку з приводу користування суміжними господарськими спорудами, діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 зайшов до огородженої сіткою території господарської споруди, що належить ОСОБА_7 ,схопив ОСОБА_7 , обома руками за одяг та відштовхнув її, після чого правою рукою наніс один удар кулаком в область грудної клітини з ліва та ще один удар кулаком лівої руки в область грудної клітини з права від чого ОСОБА_7 впала на землю. В результаті нанесення ОСОБА_12 ударів потерпілій ОСОБА_7 ,спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців, що розташовані в ділянці верхньої третини грудної клітини з права, на нижньо - зовнішньому квадраті лівої молочної залози, які по ступеню тяжкості відносяться як у своїй сукупності,так і кожний окремо до легких тілесних ушкоджень.
Такі дії ОСОБА_12 колегія суддів кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується наступними доказами.
Так під час слухання справи у суді першої та апеляційної інстанцій потерпіла ОСОБА_7 стверджувала, що 22.08.2017 приблизно 17 години 30 хвилин біля господарських будівель у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 через суперечку з приводу користування суміжними господарськими спорудами, а саме через відвід води, ОСОБА_12 зайшов до огородженої сіткою території господарської споруди, що належить їй ОСОБА_7 , і її ОСОБА_7 , схопив обома руками за одяг та відштовхнув через це вона почала йти від обвинуваченого. У цей час ОСОБА_12 наніс удар однією рукою в область правої грудної клітини , другою рукою останній наніс сильний удар у ліву молочну залозу і вона впала на землю. Коли піднялася із землі обвинувачений наніс їй удар в плече. Обвинувачений просив у неї пробачення і мирову угоду заключити за спричинення їй умисного легкого тілесного ушкодження, але коли дізнався, що у неї почалися проблеми із молочною залозою став заперечувати нанесення ним їй ударів.
Такі показання потерпілої узгоджуються із даними висновку експерта № 330 від 25.08.2017 відповідно до яких при судово-медичній експертизі у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження:синці,що розташовані:в ділянці верхньої третини грудини з права; на нижньо зовнішньому квадраті лівої молочної залози; на передній поверхні лівого плеча в верхній третині; в середній третині; в нижній третині; на лобі зліва, які могли утворитися не менш,ніж від 6 (шести) точок прикладення сили тупих твердих предметів в дані анатомічні ділянки тіла, якими, також, могли бути удари кистями рук зжатими в кулак,ногами у взутті,по давності утворення можуть відповідати даті (22.08.2017) та обставинам, викладеним в описовій частині постанови та по ступеню тяжкості, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.п. 101-102). Об`єктивних, судово-медичних даних про те, що тілесні ушкодження нанесені в різний проміжок часу, не мається. Враховуючи кількість, характер та локалізацію, виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, вони не могли утворитися при її падінні з висоти власного зросту на тверду площину. Тілесних ушкоджень, характерних для самооборони на тілі ОСОБА_7 не виявлено (а.п. 101-102).
Відповідно протоколу проведення слідчого експерименту від 31.08.2017 із відеозаписом доданого до нього потерпіла ОСОБА_7 показала як і куди обвинувачений 22.08.2017 на АДРЕСА_2 умисно наносив їй легкі тілесні ушкодження (а.п. 110-113).
Показаний потерпілою ОСОБА_7 механізм нанесення їй 22.08.2017 легких тілесних ушкоджень під час проведення слідчого експерименту - 31.08.2017 не суперечить загальному механізму їх утворення і може частково відповідати їх загальній кількості та локалізації, що підтверджується даними висновку експерта № 367 від 22.09.2017 (а.п. 114).
Свідок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 у суді першої та апеляційної інстанцій підтвердили показання потерпілої у тому, що вони не бачили як обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілій 22.08.2017 на АДРЕСА_2 .
Разом з тим, ОСОБА_17 , як свідок в суді апеляційної інстанції підтвердила перебування потерпілої 22.08.2017 у вечірній час на АДРЕСА_2 .
У той же час свідок ОСОБА_13 підтвердив те, що у день спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень він чув як 22.08.2017 у вечірній час на АДРЕСА_2 лаялися обвинувачений із потерпілою і звуки падіння та гуркіт.
Свідок ОСОБА_15 в суді апеляційної інстанції підтвердила, що 23.08.2017 бачила у потерпілої в області грудей синяк, який зі слів потерпілої вона отримала після побиття 22.08.2017 ОСОБА_12 .
Тобто свідки підтверджують показання потерпілої у тому, що 22.08.2017 у вечірній час на АДРЕСА_2 між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_12 була сварка під час якої, як підтвердив свідок ОСОБА_13 були звуки падіння, а як стверджує потерпіла обвинувачений між нею та обвинуваченим була сварка під час якої останній її штовхав і наносив удари через це вона падала.
Сам обвинувачений ОСОБА_12 у суді першої та апеляційної інстанцій підтвердив наявність між ним та потерпілою неприязних відносин з приводу користування господарськими спорудами у дворі багатоквартирного будинку і те, що 22.08.2017приблизно 17 години між ним та потерпілою була сварка через відвід води, яку розпочала потерпіла через це він зайшов на господарське подвір`я де знаходилася остання і відштовхнув її від огорожі, після чого ОСОБА_7 впала. Після конфлікту з потерпілою 22.08.2017 він обвинувачений бачив свідка ОСОБА_13 ..
Аналізуючи наведені показання обвинуваченого з показаннями наведеними вище потерпілої та свідків і письмовими доказами, колегія суддів дійшла висновку, що вони не суперечать, а навпаки фактично підтверджують те, що 22.08.2017 приблизно 17 год. 30 хв. між обвинуваченим та потерпілою була сварка під час якої обвинувачений зайшов до огородженою сіткою території біля господарської споруди ОСОБА_7 , де штовхав її і наносив удари, через це ОСОБА_7 впала на землю. В результаті умисно нанесених ударів обвинуваченим потерпілій, їй спричинено легкі тілесні ушкодження.
З огляду на викладене вище висновки суду про невинуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, є необґрунтованими та такими, що не відповідають сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів через це виправдувальний вирок щодо ОСОБА_12 підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.
Доводи захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження або до 22.08.2017 або після 22.08.2017 спростовуються даними висновку експерта № 330 від 25.08.2017 відповідно до яких потерпілій спричинені легкі тілесні ушкодження 22.08.2017 і об`єктивних, судово-медичних даних про те, що тілесні ушкодження нанесені в різний проміжок часу, не мається.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При призначенні покарання колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим ОСОБА_12 , який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має сина ОСОБА_18 , 2002 року народження, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку та відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що покарання ОСОБА_12 повинно бути призначено, у межах санкції ч.1ст.125 КК України, яке не є максимальним у межах санкції вказаної норми у виді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн.
Таке покарання колегія суддів вважає, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе,ніж обмеження волі.
Санкція частини 1 статті 125 КК України, передбачає до п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин,або виправні роботи на строк до одного року.
Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від призначеного покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_12 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України 22.08.2017, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався і вирок суду першої інстанції не набрав законної сили, то колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_12 від призначеного вироком суду апеляційної інстанції покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Щодо заявленого ОСОБА_7 цивільного позову суд зазначає наступне.
Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.
Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.
Виходячи зі змісту 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, котрий вчинив суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно до п. 2 ч. 2 ст.23Цивільного кодексуУкраїни моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода може відшкодовуватись грішми.
Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що потерпіла під час і після вчинення злочину щодо неї зазнала фізичних і душевних страждань, що виразились у тривалому переживанні з приводу спричинення їй легких тілесних ушкоджень, порушенні нормального та сталого режиму життєдіяльності викликаних вказаними подіями, подальшими слідчими діями та судовими засіданнями.
Отже, колегія суддів з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, а також роз`яснення, які містяться в п. п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами) визначає розмір відшкодування потерпілій моральної шкоди ,який підлягає стягненню із обвинуваченого на користь останньої 5000 грн. Саме такий розмір буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості .
Щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальної шкоди у розмірі 703,58 грн, як про це просить ОСОБА_7 у цивільному позові, колегія суддів вважає, що у цій частині цивільний позов не підлягає задоволенню,оскільки на підтвердження матеріальної шкоди потерпіла надала квитанції, які підтверджують придбання ліків на загальну суму - 703,58 грн. та виписку № 9694 завідуючого хірургічного відділення № 1 від 9.10.2017,якою підтверджено,що потерпіла хворіє приблизно 2 місяці,коли після травми виникло утворення в лівій молочній залозі. Госпіталізована для хірургічного лікування. Операція відбулася 7.10.2017 назва секторальна резекція лівої молочної залози та квитанції, які підтверджують придбання ліків у день операції та після операції на загальну суму - 703,58 грн. У той же час потерпілою не надано доказів того, що утворення в лівій молочній залозі виникло саме через умисне спричинення легких тілесних ушкоджень обвинуваченим потерпілій .
З огляду на викладене вище апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу прокурора Шишацького відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_12 - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Призначити ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн..
На підставі ст. ст. 49, 74 КК України ОСОБА_12 звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4