Справа № 367/2182/15-к
Провадження по справі № 1-кп/367/453/2020
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002424 від 31.08.2013 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Богуслав Київської обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , 31.08.2013 року, близько 03 год. 00 хв., на 26 км + 200 м автодороги «Київ-Ковель», що на території м. Буча Кииївської області, керуючи автомобілем «ЗАЗ TF69YO» реєстраційний номер НОМЕР_1 під час руху на освітленій ділянці автодороги сполученням «Київ-Ковель» в напрямку м. Ковель, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та під`їжджаючи до перехрестя автодороги «Київ-Ковель» з вулицею Революції, тобто другорядною дорогою, в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкода бо небезпеки іншим учасникам руху» перед зміною напрямку руху, а саме виконанням повороту ліворуч на вулицю Революції, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху, грубо порушуючи вимоги п. 16.13 ПДР України, згідно з яким «перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч» перед поворотом ліворуч не дав дорогу автомобілю «LDV 400 CONVOY», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку сполученням автодороги «Київ-Ковель», а саме в напрямку м. Києва, допустивши зіткнення керованого ним транспортного засобу з автомобілем, під керуванням ОСОБА_6 .. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «ЗАЗ TF69YO» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також пасажиру цього ж автомобіля ОСОБА_8 заподіяне тяжке тілесне ушкодження. Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 б), 10.1, 16.13 ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 року перебувають в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження та заподіяння потерпілій ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження.

Вищевказаними діями, ОСОБА_5 , вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав в повному обсязі та надав суду показання, які за своїм змістом повністю відповідають встановленим судом обставинам справи, зазначених у вироку суду. Разом із тим, обвинувачений не визнав позовні вимоги потерпілих в повному обсязі, оскільки їх вимоги документально не підтверджені. Крім того у судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали своє клопотання про залишення без розгляду позовних вимог цивільних позивачів, через їх неодноразову неявку протягом тривалого часу.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину викладеного у вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального злочину, який відноситься, відповідно до ст.ст. 12, 25 КК України, до необережних тяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, за останнім місцем роботи характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Відповідно до правил призначення покарання закріплених ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути необхідним та достатнім для такого виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
З врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України та без застосування додаткового покарання.
При вирішенні цивільних позовів потерпілих про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Під час судового розгляду явка цивільних позивачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судове засідання була визнана судом обов`язковою, про що їх було повідомлено. Разом із тим, в судові засідання позивачі, на неодноразові виклики суду, не з`явились. Судом неодноразово на адресу позивачів були направлені листи щодо визнання судом їх явки обов`язковою та зобов`язання надати оригінали документів на підтвердження свої позовних вимог. Втім, на адресу суду будь-яких клопотань, заяв, письмових доказів у відповідь від позивачів не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно із ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Частиною 5 статті 223, пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п. п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п. п. 40, 41, 42 та ін.).
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).
При направленні судових повісток та листів сторонам роз`яснювалися наслідки неявки у судове засідання.
В силу частини 3 статті 131 ЦПК України суд визнає, що позивачі повторно не з`явилися до суду без поважних причин.
Позивачі належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, докази чого наявні у матеріалах справи.
При цьому причини повторної неявки процесуального правового значення не мають, оскільки це положення закону направлено на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду.
Аналогічного правового висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 31 серпня 2015 року у справі № 6-24063ск15.
Ураховуючи викладене, за відсутності визначеного процесуальним законом обов`язку суду вчергове відкладати судовий розгляд у справі, оскільки справа не може бути розглянута за відсутності позивачів, а останні вкотре не з`являються у судові засідання, а їх неявка перешкоджає розгляду справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовних заяв без розгляду.
Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 судові витрати по справі за проведення експертиз, а саме: експертизи № 980А від 12.12.2013 року 782 грн. 40 коп. та експертизи № 374А від 21.05.2014 року 491 грн. 40 коп., а всього в сумі 1273 гривень 80 копійок.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого суд не застосовує.
На підставі викладеного та керуючись статтями 128, 369, 370-374, 394 КПК України, ЦК України, ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишити без розгляду.
Роз`яснити позивачам, що особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по кримінальному провадженню за проведення експертизи № 980А від 12.12.2013 року 782 грн. 40 коп. та експертизи № 374А від 21.05.2014 року 491 грн. 40 коп., а всього в сумі 1273 (одна тисяча двісті сімдесят три) гривні 80 копійок.
Вирок суду першої інстанції, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляції до Ірпінського міського суду Київської області.
Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1