Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/16/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 наухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2020 року, якоюстосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який співмешкає, утриманців не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арештупо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001451,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, строком на 2 місяці, тобто з 24.12.2020 до 14.02.2021, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий-криміналіст відділу СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області капітан поліції ОСОБА_9 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в відділі СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001451,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що він 05.10.2020 близько 08 год. 20 хв., більш точно часу в ході проведення досудового розслідування не встановлено разом із ОСОБА_10 будучи заздалегідь обізнаними про місце перебування потерпілого ОСОБА_11 , з метою здійснення злочинного умислу направленого на спричинення йому тілесних ушкоджень, діючи за попередньою змовою між собою перебували в приміщенні під`їзду № 3 багатоповерхівки, що розташована за адресою по АДРЕСА_3 , де очікували на появу потерпілого ОСОБА_11 .
В цей час, з приміщення квартири АДРЕСА_4 , що розташована на п`ятому поверсі житлового будинку за вищевказаною адресою, ОСОБА_11 вийшов у під`їзд та почав спускатись сходами, де між третім та четвертим поверхом пройшов поруч з відвернутим обличчям до вікна ОСОБА_10 , який тримав в руках, невстановлений слідством предмет, та попрямував далі по сходах повернувшись спиною до останнього.
В цей час, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою, заздалегідь розподіливши ролі із ОСОБА_8 , маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар, тупим предметом в область потилиці з правого боку, таким чином порушивши його рівновагу, від чого останній, похилився спиною на стіну.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 завалив потерпілого ОСОБА_11 на підлогу та продовжив наносити йому численні удари ногами в область голови та в цей час з четвертого поверху спустився ОСОБА_8 , та діючи з єдиним спільним умислом, підійшов до потерпілого ОСОБА_11 і маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень, діючи за попередньою змовою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків почав наносити йому численні удари ногами та руками в область голови.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою.
Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід домашній арешт строком на два місяці, тобто з 24.12.2020 до 14.02.2021, в межах строку досудового розслідування.
Покладено на ОСОБА_8 на строк до 14.02.2021 наступні обов`язки:
- цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ;
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою;
- не відлучатись з населеного пункту в якому він зареєстрований та проживає;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
- утримуватись від спілкування як особисто так і через третіх осіб з іншим підозрюваним, потерпілим, свідками у кримінальному провадженні за вийнятком участі в слідчих діях та процесуальних діях.
Роз`яснено ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали покладено на Долинський ВП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.
Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного обов`язків визначено до 14.02.2021.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що підозрюваному ОСОБА_8 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що останній підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, не одружений, не має на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків та соціально-стримуючих факторів.
Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як у разі направлення до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , враховуючи тяжкість скоєного злочину, йому може загрожувати позбавлення волі строком від семи до десяти років, тож з метою уникнення відповідальності останній, не маючи постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, може виїхати за межі Кіровоградської області та взагалі України;
- незаконно впливати на свідків, потерпілого, з метою уникнення покарання, усвідомлюючи міру покарання, яка може бути застосована в разі визначення його винуватим,
- а також з урахуванням бажання уникнути відповідальності, усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та вагомості зібраних доказів, які обґрунтовують підозру, підозрюваний ОСОБА_8 може вдатись до спроб незаконно впливати на свідків та потерпілих, яких вже допитано так і тих, що підлягають встановленню та допиту, з метою зміни та дачі показів останніми на його користь.
Реальність настання вказаного ризику, підтверджена в тому числі самими обставинами вчинення злочину, які йому інкриміновано, зокрема з тим, що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні злочинів проти життя та здоров`я осіб, який було вчинено жорстоко та цинічно, що може говорити проте, що перебуваючи на волі ОСОБА_8 нехтуючи встановленими законом правилами поведінки у суспільстві та відповідальністю, яка настає за їх порушення, може здійснювати тиск на свідків та потерпілого;
- вчиняти нові кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_8 , вчинив злочини пов`язаний із застосування насильства над людиною, що свідчить про жорстокість та зухвалість особи підозрюваного.
Вважає, що слідчим суддею проігноровано доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України.
Вищевказане свідчить про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зазначає, що перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкодити встановленню істини у справі, впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні. Зважаючи на все вищевикладене, беручи до уваги, особу підозрюваного ОСОБА_8 , реальність та обґрунтованість вищевказаних ризиків, вважаю, застосування менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою до підозрюваного є недопустимим, оскільки не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , який заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
За таких підстав доводи підозрюваного ОСОБА_8 про його непричетність до скоєного повинні бути перевірені в ході досудового розслідування.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст.. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_8 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.10.2020 року; протоколом огляду місця події від 05.10.2020 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 07.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 07.10.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 08.10.2002 року; аналітичною довідкою від 19.10.2020 року; протоколом огляду предметів, речей і документів від 10.12.2020 року; протоколом обшуку від 04.12.2020 року; повідомленням про підозру ОСОБА_10 від 14.12.2020 року.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:
- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;
- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;
- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;
- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.
Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, слід зазначити, що оскільки на даний час здійснюється досудове розслідування, підозрюваний вину в інкримінованомуйому злочині не визнає, а тому у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній зможе незаконно впливати на хід досудового розслідування, в тому числі впливати на потерпілу, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений, утриманців не має.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 зважаючи на досвід служби в збройних силах, завчасно за декілька днів до вчинення правопорушення готувався до його вчинення, зокрема декілька разів на власному автомобілі приїжджав до місця проживання потерпілого, який займається суспільно-політичною діяльністю, з метою з`ясування графіку життя потерпілого та порядку йог переміщення, що підтверджується показаннями свідків-сусідів потерпілого та вказує на те, що він був організатором та ініціатором вчиненого, вчинення злочину, а також цілеспрямоване та наполегливе бажання реалізації злочинного наміру. Незважаючи на встановлення іншого співучасника злочину він тривалий час до органу досудового розслідування не з`являвся та категорично заперечує про перебування в районі проживання потерпілого.
За таких підстав він може здійснювати тиск на потерпілого або свідків.
Також, колегія суддів наголошує, що у ОСОБА_8 наявний ризик переховування від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому усвідомлюючи ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та суворість можливого покарання, обвинувачений зможе без перешкод залишити своє місце проживання.

Крім того у ОСОБА_8 наявний ризик впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а тому, маючи можливість вільного пересування та контактів, останній може прямо чи опосередковано впливати на свідків.
Крім того обвинувачений не визнає обставини вчинення кримінального правопорушення, з місця вчинення злочину зник, свою вину не визнає, тобто може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та іншого співучасника злочину, декілька з яких перебуває у розшуку, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Також, суддею районного суду не враховано тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.
А тому, у разі доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину разом з відсутності обставин, які пом`якшують покарання відсутні обставини для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого покарання ніж передбачено Законом.
При цьому, суддя районного суду не врахував те, що свідки сторони обвинувачення та потерпілий ще не допитані, а тому обвинувачений перебуваючи на волі може здійснювати на них психологічний тиск метою зміни ними своїх свідчень, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Однак, слідчим суддею належним чином не вмотивував необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки в судовому засіданні сторона обвинувачення наголошувала на те. що ОСОБА_8 був ініціатором та організатором інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційні вимоги прокурора стосовно наявності ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 ст.177 КПК України є такими, що знайшли своє повне підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 не має постійного місця роботи, офіційно не працює, не має стабільного джерела доходів, не має стримуючих факторів міцних соціальних зв`язків, вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб.

А тому, у разі обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою - це не може запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та іншого співучасника злочину, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Крім того, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи обґрунтованість підозри підозрюваному ОСОБА_8 а також наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За таких підстав у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В той же час, колегія суддів вважає, що слідчий суддя відмовивши у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу вийшов за межі вимог КПК України, оскільки згідно з ч. 4 ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Отже, слідчий суддя, дійшовши висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задоволенню не підлягає, повинен був взагалі не застосовувати жодний запобіжний захід.
Якщо під час судового розгляду у суді першої інстанції слідчий суддя дійшовши до висновку що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу задоволенню не підлягає та будь-якій інший більш м`який запобіжний захід зможе запобігти ризиками передбаченим ст. 177 КПК України задовольняє клопотання слідчого частково та застосовує відповідний запобіжний захід.

Керуючись ст.ст.176, 177, 181, 183, 184, 194, 196, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 грудня 2020 року, якоюстосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, - скасувати.
Клопотання старшого слідчого-криміналіста відділу СУ ГУ Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001451,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 49 днів, в межах строку досудового розслідування.

Строк тримання під вартою обчислювати з 10.00 год. 05 січня 2021 року до 10.00 год. 22 лютого 2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 взяти під-варту негайно в приміщенні апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4