Справа №295/7373/20
УХВАЛА
Про відмову в накладенні арешту на майно

08.07.2020 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, подане прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000457 від 21.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та додані до клопотання матеріали,-
в с т а н о в и в :
І. Суть клопотання
26.06.2020 року на виконання вимог ухвали слідчого судді від 23.06.2020 року прокурор повторно звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на футболку чорного кольору, яка має пошкодження у вигляді розриву коміру з правої сторони, та джинси блакитного кольору, які мають пошкодження у вигляді розриву на правій штанині в області стегна.
В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що 20.06.2020 року близько 23:20 год. на території парковки кафе «Русалка», що в с. Пряжів по вул. Бердичівські, 2, невідома особа з метою заволодіння чужим майном вчинила розбійний напад на потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В ході нападу невідома особа нанесла потерпілим тілесні ушкодження та заволоділа їх майном, а саме
- мобільним телефоном марки «Айфон 7» об`ємом пам`яті 64 GB, який належить ОСОБА_4 , чим спричинила йому матеріальну шкоду на суму близько 9000 грн.;
- шкіряним гаманцем коричневого кольору, в якому знаходились грошові кошти у сумі близько 3000 грн. номіналом по 200 грн., які належали ОСОБА_5 , чим завдала матеріальну шкоди останньому на вище вказану суму.
20.06.2020 року вказана подія внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000457 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
21.06.2020 року в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено футболку чорного кольору, яка має пошкодження у вигляді розриву коміру з правої сторони, та джинси блакитного кольору, які мають пошкодження у вигляді розриву на правій штанині в області стегна, які добровільно надав ОСОБА_5
21.06.2020 року вказані футболку та джинси визнано речовими доказами, про що винесено відповідну постанову.
У зв`язку з необхідністю проведення ряду процесуальних дій у даному кримінальному провадженні, а також з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, та знищення майна, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, у слідства виникла необхідність у накладенні арешту на вказані речі.
ІІ Процедура та позиції сторін
В судове засіданні прокурор не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання в його відсутність. Клопотання просив задоволити в повному обсязі.
Неприбуття прокурора в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, з огляду на приписи ч. 1 ст. 172 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неприбуттям учасників провадження.
ІІІ Кримінально-процесуальне законодавство
Відповідно до п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є видом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено заборону застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За правилами ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Як визначено ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
ІV. Обставини, встановлені слідчим суддею, їх оцінка та висновки
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
21.06.2020 року ОСОБА_5 в приміщенні Житомирського РВП добровільно надав органу досудового розслідування футболку чорного кольору, яка має пошкодження у вигляді розриву коміру з правої сторони, та джинси блакитного кольору, які мають пошкодження у вигляді розриву на правій штанині в області стегна, що підтверджується змістом протоколу огляду місця події.
Постановою слідчого Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 21.06.2020 року дану футболку та джинси було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000457.
Разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що протокол огляду місця події, складений 21.06.2020 року безпосередньо в приміщенні Житомирського РВП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, за своїм змістом не відповідає проведеній процесуальній дії, оскільки службове приміщення слідчого не було місцем скоєння кримінального правопорушення, оформлення добровільного надання стороні кримінального провадження речового доказу протоколом огляду місця події не відповідає вимогам КПК України та не відтворює фактично вчинену процесуальну дію.
Мотивуючи необхідність накладення арешту на речові докази прокурор посилається на потребу в їх збереженні, запобіганню можливості їх відчуження, пошкодження, знищення, приховування, тощо.
Водночас, наведені прокурором підстави для накладення арешту на дані речові докази не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими, а необхідність накладення арешту на них у вказаному кримінальному провадженні не доведена.
Як вказано в клопотанні, власник майна ОСОБА_5 , який є потерпілим в кримінальному провадженні, добровільно надав речі, на які прокурор просить накласти арешт, а відтак відсутні підстави вважати, що існує ризик їх втрати або знищення.
З огляду на викладене, прокурором не доведено необхідність такого арешту; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а також що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається з відповідним клопотання, а тому подане клопотання задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.
Керуючись ст. ст. 100, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000457 від 21.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1