КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває на розгляді кримінальне провадження №0002555 по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 365 КК України та ОСОБА_8 за ч.4 ст. 189, ч.4 ст. 189 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року під час вирішення питання доцільності продовження тримання під вартою обвинувачених в порядку ст. 331 КПК України, обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 вересня 2020 року включно.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість судового рішення, ставить питання про скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 30.07.2020 року в частині відмови у задоволенні його клопотання щодо зміни запобіжного заходу, а також в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалення в цій частині нового рішення, яким задовольнити його клопотання та змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на домашній арешт, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 без дозволу суду, прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу суду, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками, а також іншими підозрюваними у кримінальному провадженні, здати на зберігання паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну. Також захисник вказує, що не заперечує проти покладення на обвинуваченого обов`язку носити електронний засіб контролю, а в разі визнання судом доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає про безпідставне відхилення судом його клопотання та залишення судом без належної оцінки тих обставин, що ризики, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 зменшились, про що свідчить зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення на більш м`яку, нові ризики не з`явились, а тому застосований до обвинуваченого запобіжний захід не може бути надмірно тривалим та не повинен бути мірою заочного покарання. Крім того, захисник зауважує, що судом безпідставно не вирішувалося питання про застосування щодо ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, зокрема, у виді застави.
Також апелянт вказує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має місці соціальні зв`язки, одружений, характеризується позитивно, має зареєстроване місце проживання, жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятися від явки до суду, перешкоджати кримінальному провадженню, не вчиняв, а тому вважає, що ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, знищення чи спотворення документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 також ставиться питання про скасування ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 30.07.2020 року та постановлення нової ухвали, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК України та положень викладених в судових актах Європейського суду з прав людини, оскільки під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання його під вартою, який є винятковим, найсуворішим видом запобіжного заходу, прокурор не навів переконливих доводів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які б слугували підставою для продовження йому ( ОСОБА_8 ) строку тримання під вартою.
Також апелянт вказує, що приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд безпідставно зазначив, що начебто є очевидним ризик впливу на свідків, і в оскаржуваній ухвалі, всупереч практиці ЄСПЛ, використав його позитивні характеристики, наявність місця роботи та постійного місця проживання, його сімейний стан та наявність міцних соціальних зв`язків, зазначивши, що саме ці обставини свідчать про існування ризику переховуватись від суду.
Крім того зазначає, що відмовляючи йому у визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, суд першої інстанції безпідставно послався на ту обставину, що під час допиту потерпілих останні повідомили про застосування до них фізичного насильства, оскільки таке твердження суду не відповідає дійсності.

Захисники обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими та обізнаними про час і місце розгляду справи, у судові засідання 15.10.2020 року та 27.10.2020 року не з`явились, доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надали, а тому, з огляду на положення ч. 4 ст. 401 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає провести судовий розгляд за відсутності вказаних осіб.

Що стосується клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , яка до початку апеляційного розгляду направила до суду клопотання про відмову від поданої апеляційної скарги, колегія суддів відмічає, що дане клопотання не може бути предметом розгляду, оскільки згідно вимог ч.3 ст. 403 КПК України відмовитись від апеляційної скарги може лише особа, яка подала апеляційну скаргу, а враховуючи, що апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу суду від 30.07.2020 року подана обвинуваченим ОСОБА_8 , а не захисником, і даних, які би підтверджували відмову самого обвинуваченого від поданої апеляційної скарги, до суду не надходило, а відтак відсутні підстави для розгляду клопотання, що надійшло від захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, вказуючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження №1-кп/760/625/20 (справа №757/21108/19), які надійшли з суду першої інстанції та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував суспільну небезпечність дій інкримінованих обвинуваченим та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виражаються в тому, що обвинувачені можуть незаконно впливати на потерпілих, свідків, в тому, що вони можуть переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

При цьому, суд першої інстанції доречно послався на те, що наявність у обвинувачених роботи, сімейних зв`язків, постійного місця проживання в Києві та Київській області не є тими факторами, які зменшують вищевказані ризики до такого ступеню, щоб повністю їх виключити.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останнім був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, незважаючи на зміну правової кваліфікації діянь останніх не зменшилися та продовжують існувати.

При цьому, суд обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів із застосуванням насильства до потерпілих, в тому числі психологічного насильства до їх малолітнього сина, які висловлюють свої побоювання щодо залякування та насильницьких дій з боку обвинувачених, якщо вони будуть перебувати на волі, що на переконання суду також свідчить про наявність ризику незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та намаганні схилити свідків до зміни своїх показань.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме домашнього арешту, про що ставиться питання у поданих апеляційних скаргах, оскільки з урахуванням викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції обставин, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки останніх під час розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, а тому не приймаються до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про безпідставне залишення судом без належної оцінки тих обставин, що ризики, які виправдовують тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зменшились, про що свідчить зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення на більш м`яку, оскільки цим обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку, мотивував прийняте рішення та обґрунтовано зазначив, що при продовженні тримання останніх під вартою, враховує ступінь зменшення ризиків у зв`язку зі зміною правової кваліфікації, проте такого зменшення недостатньо для повного запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Доводи апеляційних скарг щодо не вирішення судом питання про застосування до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, з урахуванням тих обставин, що потерпілі кожного разу вказують на свої побоювання щодо насильницьких дій з боку обвинувачених, якщо останні будуть перебувати на свободі, а також, що у кримінальному провадженні свідки не допитані, обґрунтовано зазначив про передчасність вирішення питання щодо визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

За викладеним, ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, належним чином мотивованою, і обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, матеріали кримінального провадження не містять, а тому підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційних скаргах та застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27 вересня 2020 року включно без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3