ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1486/20 Справа № 199/5577/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000049 за ст. 291 КК України, -
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
За ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року накладено арешт на прогулянковий моторний катер «CAMPION ALLANTE 535», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , включаючи заборону відчужувати та розпоряджатися вказаним майном будь-яким способом будь-яким особам.
Вирішуючи клопотання слідчий суддя врахував, предмети, матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
В апеляції:
- адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді.
В обґрунтування вказує, що слідчий суддя не дослідила належним чином клопотання про арешт майна, оскільки видалившись до нарадчої кімнати на три хвилини, не могла дослідити матеріали клопотання та додатки до нього, після чого ухвалити законне рішення. Також вказує, що а ні власника майна, а ні адвоката не було належним чином повідомлено про розгляд клопотання. Також вказав, що ніхто не чинив жодних мір направлених на переховування чи псування доказів. Окрім цього зазначив, що в клопотанні взагалі не зазначено про свідчення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких було допитано в якості свідків, які повністю направлені на встановлення істини по справі. Вказує, що ОСОБА_6 або будь-якій іншій особі не повідомлялося про підозру за ст. 291 КК України. Зазначає, що слідчий суддя не оцінив розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_6 . Зауважує, що на даний момент по справі не призначено жодного експертизи, яка би стосувалась дослідження арештованого майна.
Заслухавши адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши і проаналізувавши доводи та заявлені вимоги, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином.
За наявними матеріалами долученими до клопотання про арешт майна встановлено, що 12 серпня 2020 року до ЄРДР за № 0000049 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України.
В ході огляду місця події, 19 вересня 2020 року виявлено прогулянковий моторний катер «CAMPION ALLANTE 535», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, після чого його було залишено на забезпечення відповідального зберігання власнику ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , де він і знаходиться на даний час.
Вказаний прогулянковий моторний катер «CAMPION ALLANTE 535», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди та тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час проведення огляду.
З огляду на наведені вище обставини і враховуючи вказані норми закону, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального закону, наведених в апеляції адвоката ОСОБА_5 .
Постановою про визнання речових доказів від 14 вересня 2020 року прогулянковий моторний катер «CAMPION ALLANTE 535», реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000049.
За приписами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна для підозрюваного або інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.
Посилання захисника на те, що розгляд клопотання відбувся без повідомлення власника майна та його захисника, не є обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявне повідомлення ОСОБА_6 про розгляд даного клопотання.
Колегія суддів також заважає на положення ч. 1 ст. 172 КПК України, відповідно до якої, неприбуття осіб у судове засідання при розгляді клопотання про арешт майна не перешкоджає розгляду клопотання.

Таким чином, істотних порушень прав чи інтересів власника майна ОСОБА_6 при накладенні арешту на майно оскаржуваною ухвалою слідчого судді, на які посилається в апеляційній скарзі адвокат, апеляційним судом при перегляді судового рішення не встановлено.
З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000049 за ст. 291 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4