Справа № 944/4071/20
Провадження №1-кп/944/626/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.01.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря- ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові матеріали кримінального провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001015 від 07 вересня 2020року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Енергодар Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою технічною освітою, неодруженого, не працюючого, звільненого з військової служби, відповідно до вимог ст.89 КК України не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №103-РС від 28.09.2018року солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду механіка водія танкового взводу позначення дій противника танкової роти позначення дій противника батальйону позначення дій противника навчального центру підготовки підрозділів військової частини НОМЕР_1 .
Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 з 09 січня 2019 року по 07 вересня 2020 року, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, без дозволу командира військової частини, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та перебував поза її межами за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби 09.01.2019 року без поважних причин самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 та не з`явився вчасно на службу і перебував поза її межами до 07.09.2020 року, в умовах особливого періоду, тобто своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім цього, додатково пояснив, що в цей період він знаходився за місцем свого проживання, оскільки хворів, тому не повернувся на військову службу.

Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини провадження і судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинених в умовах особливого періоду, доведена повністю, а його дії за ч.4 ст.407КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину та відсутність заподіяної шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
З урахуванням наведеного, обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі. Однак, враховуючи особу обвинуваченого, який притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання та праці, його відношення до вчиненого злочину, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України його слід звільнити від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СУДДЯ: ОСОБА_1