Номер провадження: 11-кп/813/1469/20
Номер справи місцевого суду: 495/6828/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретарів с/з ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі судуапеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2020 року, у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0001442, №0001104, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Маразліївка Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, працюючий за наймом, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-
засуджений:
- за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 187 КК України до 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 1 570 грн.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 1 256,08 грн.
Вирішено питання з речовими доказами.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 засуджений за те, що 23 травня 2019 року, приблизно о 01 годині, разом з іншими трьома невстановленими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, знаходячись по АДРЕСА_2 , підбігли до потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , почали наносити удари руками та ногами по різним частинам тіла, чим заподіяли останнім легкі тілесні ушкодження, після чого відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 4624,32 грн., а також майном потерпілого ОСОБА_11 на загальну суму 9626,13 грн., після чого з місця події зникли, викраденим розпорядилися на свій розсуд.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 27.06.2019 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись біля бази відпочинку «Рута», розташованої по вул. Приморській в смт. Затока м. Білгород-Дністровський, почав спілкуватися з потерпілим ОСОБА_12 , в ході спілкування обвинувачений почав наносити удари потерпілому ОСОБА_12 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, після чого заволодів майном потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 1780 грн.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 187 КК України 5 років позбавлення волі та, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, посилаючись на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, так як його перевиховання та виправлення можливе тільки в місцях позбавлення волі, оскільки обвинувачений не працює, має схильність до вчинення кримінальних правопорушень, вчинив злочини, поєднані із насильством, що свідчить про антисуспільний спосіб життя обвинуваченого. Суд жодним чином не мотивував висновок щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання із іспитовим строком.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, а також, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який послідовно, в повному обсязі визнавав обвинувачення, в зв`язку з чим суд 1-ї інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, як зазначалось, не оспорює доведеність вини і кваліфікацію дій обвинуваченого.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурор, на підставі ч.2 ст. 409, ст. 414 КПК України, просить вирок суду скасувати в зв`язку з невідповідністю остаточного покарання, призначеного у вироку суду першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді 5 років позбавлення волі, через м`якість, однак, в апеляційній скарзі прокурор просить в новому вироку призначити обвинуваченому ОСОБА_8 аналогічне покарання.

При цьому, підставою для зазначених вимог прокурор в апеляційній скарзі зазначив неврахування судом першої інстанції ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, однак конкретно не вказав які конкретні негативні дані щодо особи обвинуваченого не врахував суд, та, як зазначалось, просить призначити аналогічне покарання.

З змісту судового рішення вбачається, що при призначенні покарання воно належним чином мотивоване з огляду й на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченого.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості злочинів, особу винного, який раніше не судимий, посередньо характеризується, має постійне місце проживання, має батьків з якими проживає, думку потерпілого який не наполягав на призначенні покарання у вигляді позбавлення волі, а також відсутність цивільних позовів через відшкодування шкоди потерпілим.

У відповідності до приписів ст.66 КК України, суд 1-ї інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема, щире каяття.

У відповідності до вимог ст.67 КК України, судом встановлено відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційний суд перевірив зазначені у вироку суду обставини, що пом`якшують покарання, вважає, що суд обґрунтовано встановив наявність та достовірність вищезазначених обставин, що в апеляційній скарзі прокурор не оспорював.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням вимог ст.ст. 65-67 КК України прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187 КК України.

Таким чином, зазначена в апеляційній скарзі прокурора підстава для скасування вироку суду, передбачена ч. 2 ст. 409, 414 КПК України, а саме невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підтвердження не знаходить.

Апеляційний суд, при розгляді апеляційної скарги, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, дослідив обставини та докази, зазначені у вироку суду, а також надані до апеляційної скарги, які характеризують особу обвинуваченого, оскільки вони впливають на обґрунтованість судового рішення в частині застосування ст. 75 КК України.

Проаналізувавши досліджені обставини та докази апеляційний суд вважає, що при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 65-67,75 КК України, та прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції його від суспільства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.
Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.
Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, має батьків з якими проживає, ставлення обвинуваченого до вчинених кримінальних правопорушень,обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також відсутність цивільних позовів.
Відповідно до вимог законодавства та усталеної практики за цією категорією справ також обов`язково має бути врахована думка потерпілого, який не наполягав на призначенні тільки покарання у вигляді позбавлення волі.
При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження обвинувачений послідовно визнав вину, сприяв у розкритті злочину та вину визнавав у вчиненому, що свідчить про те, що обвинувачений критично ставиться до своїх дій та виявив готовність нести кримінальну відповідальність за скоєне.

Крім того, в обґрунтування вироку суду щодо встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень були покладені визнавальні показання обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений вчинив другий злочини під час застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою апеляційний суд приймає до уваги.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що зазначена обставина беззаперечно не свідчить про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливе тільки в місцях позбавлення волі з огляду на його вік та поведінку під час досудового розслідування, судового розгляду кримінального провадження, а також після ухвалення вироку та застосування ст. 75 КК України.

Як зазначалось, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження обвинувачений послідовно визнавав вину, щиро каявся, шкода потерпілим була відшкодована, в зв`язку з чим вони з цивільними позовами не зверталися.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений після застосування ст. 75 КК України у вироку суду та звільнення з під варти одразу працевлаштувався у ПАО «Иллічівський СРЗ», до цього часу працює сварщиком, колективом цього підприємства обвинуваченому надана позитивна характеристика, яка надана апеляційному суду під час розгляду апеляційної скарги.

З довідки з ПАО «Иллічівський СРЗ» вбачається, що за місцем роботи ОСОБА_8 , який працює сварщиком, зарекомендував себе як грамотний спеціаліст, обов`язки виконує сумлінно та з колегами склалися добрі відношення.

З довідки з місця реєстрації, також наданої під час розгляду апеляційної скарги, вбачається, що на даний час ОСОБА_8 позитивно характеризується, громадський порядок не порушує та скарги на нього не надходили.

Крім того, обвинувачений пояснив, що проживає в родині батьків, має намір зареєструвати шлюб з цивільною дружиною, з якою вони виховують двох малолітніх дітей.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про наявність міцних соціальних зв`язків, які значно зменшують суспільну небезпеку вчиненого злочину, а також спростовують доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений не працевлаштований та веде антисуспільний спосіб життя.
З урахуванням наведених обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до приписів ст.75 КК України, звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком, так як прийшов до обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без ізоляції його від суспільства, з урахуванням наведених обставини, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, думки потерплого, а також даних щодо особи обвинуваченого, а саме міцності його соціальних зв`язків та поведінки обвинуваченого після вчинення злочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд жодним чином не мотивував висновок щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання із іспитовим строком є неспроможними, так як спростовуються змістом судового рішення, в якому зазначені наведені обставини, з якими погоджується апеляційний суд.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.407, 409 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги підтвердження не знайшли, передбачених кримінальним процесуальним законом для її задоволення не встановлено, так як судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.04.2020 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 70 КК до 5 років позбавлення волі та, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 30.10.2020 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3