Справа № 343/2015/19
Провадження № 11-кп/4808/196/20
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Негівці Калуського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, фізичної особи підприємця, одруженого, на утриманні якого знаходиться двоє неповнолітніх дітей, несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_10 ,
представник потерпілого ОСОБА_11 ,
в с т а н о в и в :
1. Зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого с. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 (три) роки, покладено на нього згідно зі ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця роботи та проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 2 958,07 грн. (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень та 07 копійок) відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням експертиз.

Провадження в справі в частині цивільного позову ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_8 відшкодування завданої злочином моральної шкоди закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову.

Речовий доказ автомобіль марки «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто власнику ОСОБА_8 .

Вирішено питання вилучених з місця дорожньо-транспортної пригоди речей.

Знято арешт з автомобіля марки «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12.03.2019.

2. Зміст апеляційної скарги:
- призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення;

- судом не в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його ставлення до вчиненого діяння та обставини, за яких вчинено злочин;

- суд помилково відніс до пом`якшуючих обставин щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування шкоди;

- часткове відшкодування шкоди відбулось лише через 8 місяців після смерті ОСОБА_12 , оскільки обвинувачений під час судового процесу зрозумів неминучість покарання. ОСОБА_8 тільки тоді надав частину коштів і запевнив, що згодом доплатить решту суми. Апелянт стверджує, що шкодує про надану розписку про відшкодування обвинуваченим шкоди, оскільки понесені витрати, в тому числі і на поховання загиблої, обвинувачений не відшкодував;

- ставлення обвинуваченого до родини загиблої є зухвалим, а в його бесіді не вбачається найменшого жалю про скоєне.

Просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) року з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 (три) року.

2.1. Зміст Заперечення адвоката ОСОБА_10 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 :
- апеляційна скарга потерпілого безпідставна та ґрунтується на неправдивих обставинах;

- ОСОБА_13 повністю визнав вину і щиросердечно розкаявся після того, як довідався про те, що став учасником ДТП, про що свідчить відповідна добровільна письмова заява останнього до поліції від 08.03.2019 і його незмінна позиція як на стадії досудового розслідування, так і в суді;

- обвинувачений фактично повністю відшкодував потерпілому заподіяну шкоду (деталі на а.с. 223 зворот), що склала 7500 доларів США, про що отримав відповідну долучену до матеріалів справи розписку. Після чого потерпілий письмово ствердив, що претензій щодо суми відшкодування не має і в подальшому претензій з цього приводу заявляти не буде, до суду звернувся з проханням суворо не карати обвинуваченого;

- ОСОБА_13 активно сприяв розслідуванню справи;

- злочин вчинено з необережності, обставини злочину вказують на наявність і вини самого потерпілого;

- обвинувачений характеризується виключно позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро розкаюється у вчиненому, завдані збитки відшкодував, обтяжуючі обставини відсутні

Просить відхилити апеляційну скаргу.

3. Обставини в кримінальному провадженні, встановлені судом першої інстанції.
ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.

Злочин вчинено за таких обставин.

06 березня 2019 року приблизно о 20.00 годин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в с. Шевченкове Долинського району Івано-Франківської області у напрямку центральної частини села та проїжджав освітленою ділянкою проїзної частини вулиці Братів Гавришів, де освітлення здійснюється вуличними ліхтарями, встановленими через одну електроопору. В цей час його смугою руху в зустрічному для нього напрямку правим краєм проїзної частини йшов пішохід ОСОБА_12 , а поруч з ним у тому ж напрямку по узбіччі рухався пішохід ОСОБА_14 . При безпосередньому наближенні до пішоходів водій ОСОБА_15 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді пішохода ОСОБА_12 , своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу, аж до його зупинки, внаслідок чого допустив наїзд на останнього. При цьому ОСОБА_15 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п.1.10., в частині визначення терміну «небезпека для руху» - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу, чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшувати швидкість або зупинитися; п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п. 12.4, де зазначено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50км/год. В результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови з відкритою черепно-мозковою травмою з переломами кісток склепіння та основи черепа, крововиливами під м`які мозкові оболонки головного мозку; грудної клітки з двобічними переломами ребер, крововиливами в міжреберні м`язи, під пристінкову плевру, з пошкодженням пристінкової плеври в місцях переломів ребер зліва, забоєм правої легені, розривом тканини лівої легені, крововиливом в ліву плевральну порожнину; живота з розривами печінки, крововиливом в жирову капсулу лівої нирки, крововиливом в черевну порожнину; лівої руки з багатовідламковим переломом плечової кістки, у верхній третині зі зміщенням, крововиливом у м`язи по ходу перелому, переломом 3-ої п`ясткової кістки зі зміщенням; правої ноги з відкритим багатовідламковим переломом стегнової кістки у нижній третині зі значним зміщенням, крововиливом в м`язи по ходу перелому з розвитком тяжкого травматичного шоку, від яких на місці події наступила його смерть.

4. Правові позиції сторін.
В засіданні суду апеляційної інстанції представник потерпілого доводи апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_7 підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній мотивів.

Прокурор уважав, що для задоволення апеляційної скарги немає підстав.

Обвинувачений та його захисник проти доводів апелянтів заперечили. Просили її відхилити з огляду на необґрунтованість.

Потерпілий в засідання апеляційного суду не з`явився.

Неявка потерпілого не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги (ч. 4 ст. 405 КПК України).

5. Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Потерпілий уважає призначене обвинуваченому покарання занадто м`яким і це визначає межі апеляційного розгляду (ч. 1 ст. 404 КК України).

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував обставини справи, вірно оцінив суспільну небезпеку злочину, обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого с. 2 ст. 286 КК України, та призначив останньому покарання в межах санкції статті у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу достатності підстав для застосування приписів ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на іспитовий строк 3 роки з огляду на таке.

ОСОБА_8 має позитивні характеристики: одружений, має на утриманні двох неповнолітніх синів, зареєстрований як фізична особа-підприємець, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не перебуває, несудимий, повністю визнав вину та щиросердечно розкаявся, шкодує про вчинене, обіцяє більше такого не вчиняти.

Після вчинення аварії обвинувачений добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки, що підтверджується письмовою заявою потерпілого ОСОБА_7 від 10.11.2019 (а.п. 38 т. 1). Більше того, ОСОБА_7 відмовився від заявленого в справі цивільного позову щодо стягнення з ОСОБА_8 відшкодування завданої злочином моральної шкоди, а згідно вищевказаної Заяви, потерпілий засвідчив, що не має претензій щодо суми відшкодування та будь-яких претензій майнового чи морального характеру. ОСОБА_7 просив суд суворо не карати ОСОБА_8 . Відтак, думка потерпілого врахована судом першої інстанції при призначенні покарання.

Виходячи з того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищою соціальною цінністю (ст. 3 Конституції України), ОСОБА_7 , як потерпілий, має першочергове право на справедливу сатисфакцію, оскільки він втратив батька (ст. 2 КПК України). Потерпілий вільний у виборі способу такої сатисфакції в рамках приписів закону.

Однак, якщо перед судом першої інстанції потерпілий просив суд суворо не карати обвинуваченого, засвідчував відсутність будь-який претензій до винуватця ДТП, то зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_7 має претензії до ОСОБА_8 , оскільки стверджує, що шкодує про надану розписку про відшкодування обвинуваченим шкоди, адже понесені потерпілим витрати, в тому числі і на поховання загиблого, обвинувачений ОСОБА_8 , на його думку, повністю не відшкодував (відшкодував лише частково).

Апеляційний суд звертає увагу, що домовленості, які мали місцем в позасудовому порядку між потерпілим та обвинуваченим, на підставі яких ОСОБА_7 надав Заяву про відсутність будь-яких претензій, а ОСОБА_8 (зі слів потерпілого) повністю відшкодував шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, не є предметом спору і судового перегляду, однак, свідчать про обраний на власний розсуд потерпілим спосіб сатисфакції в позасудовому порядку. Відтак суб`єктивне невдоволення ОСОБА_7 наслідками такої домовленості є його особистою відповідальністю і не дає правових підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, з огляду на фактичні обставини справи, на наявні в матеріалах провадження докази (в т.ч. і Заяву ОСОБА_7 ), вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі врахував думку потерпілого, який наполягав не карати ОСОБА_8 суворо. Вимога ОСОБА_7 , як апелянта, суперечить його заявам, даним в суді першої інстанції, а, з огляду на зазначене, достатніх підстав для іншого висновку щодо покарання в даному випадку не дає.

У зв`язку з викладеним слід дійти висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання, відповідає нормам статей 50, 65 КК України, є співмірним скоєному діянню й особі винного, ухвалене з урахуванням думки потерпілого, висловленій в суді першої інстанції та підтвердженій письмово, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та не знайшли свого підтвердження за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення суду апеляційної інстанції.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4
ОСОБА_5