КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 таОСОБА_8 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 289 КК України та ОСОБА_8 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено. Запобіжний захід, обраний щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час досудового розслідування у вигляді тримання під вартою продовжено до 19 березня 2020 року.

Своє рішення суд мотивував тим, що із урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими, враховуючи, що обвинувачені раніше судимі ( ОСОБА_7 неодноразово судимий та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину вчиненого під час визначеного судом іспитового строку за попереднім вироком), а також враховуючи, що ризики, зазначені в ухвалі суду про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на цей час не змінилися та стороною захисту не надано будь-яких переконливих доказів про наявність підстав для зміни запобіжних заходів на більш м`які.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
В доводах апеляційної скарги захисникОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду є незаконною, ухвалена з порушенням норм КПК України; суд першої інстанції під час прийняття рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином не повідомив про дату, час і місце судового розгляду потерпілого ОСОБА_9 ; захисник формально була присутня в судовому засіданні, оскільки перебувала на амбулаторному лікуванні; клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу не отримувала.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисник ОСОБА_6 неодноразово належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв чи клопотань від них не надходило.
У зв`язку з чим, враховуючи скорочені строки розгляду справ, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Також в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до 19 березня 2020 року.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Із урахуванням тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання їх винуватими, враховуючи що обвинувачені раніше судимі ( ОСОБА_7 неодноразово судимий та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину вчиненого під час визначеного судом іспитового строку за попереднім вироком), колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, наведених у апеляційній скарзі захисником ОСОБА_6 .

Таким чином, ухвала слідчого судді Сквирського районного суду Київської області від 20 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , не вбачається.
Керуючись ст. ст. 403, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 20 січня 2020 рокущодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/1470/2020
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_10
Доповідач: ОСОБА_1