Справа № 164/107/20 Провадження №11-кп/802/282/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:встановлення адміністративного нагляду Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за апеляційною скаргою засуджено го ОСОБА_7 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 31 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 31 січня 2020 року задоволено подання Державна установа «Маневицька виправна колонія № (42)».

Засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуваючого покарання за вироком Ковельського міського суду Волинської області від 28 квітня 2015 року, на підставі п.«г» ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» встановлено адміністративний нагляд на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.10 цього Закону ОСОБА_7 заборонено: вихід з будинку (квартири) за місцем проживання з 22.00 год. до 6.00 год.; виїзд з будь-яких питань без дозволу органу внутрішніх справ за межі м. Ковель Волинської області: відвідувати місця громадського харчування та торгівельні заклади, де реалізуються спиртні напої на розлив; зобов`язано ОСОБА_7 з`являтися до Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області за місцем проживання в перший понеділок щомісяця, а також за викликом.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 24 грудня 2014 року. Під час тримання в СІЗО м. Луцька допускав порушення режиму утримання, за що 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення не зняте та не погашене. До суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав. З 29 липня 2015 року відбуває покарання в Маневицькій виправній колонії (№42), де систематично допускав порушення встановленого режиму відбування покарання, за що 67 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, із яких 13 разів поміщався в ДІЗО строком на 119 діб та двічі переводився в ПКТ, загальним терміном на 2 місяці. Стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочень немає. Перебуває на профілактичному обліку як злісний порушник встановленого режиму відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду і змінити рішення Маневицького районного суду в сторону пом`якшення. Вважає, що під час перебування в СІЗО м. Луцька та у Маневицькій ВК №42 злісних порушень режиму не допускав, під час відбування покарання отримав професію, залучався до корисної праці, став на шлях виправлення, одружився.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без змін, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.1, ст.2 Закону України «Про адміністративний нагляд, за особами звільненими з місць позбавлення волі» №264/94-ВР від 01.12.1994 р. (зі змінами та доповненнями), адміністративний нагляд - це система тимчасових примусових профілактичних заходів спостереження і контролю за поведінкою окремих осіб, звільнених з місць позбавлення волі, що здійснюються органами Національної поліції. Адміністративний нагляд встановлюється з метою запобігання вчиненню злочинів окремими особами, звільненими з місць позбавлення волі, і здійснення виховного впливу на них.

Відповідно до ст.158 КВК України, адміністративний нагляд встановлюється щодо осіб, зазначених у статті 3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», за постановою судді в порядку, передбаченому статтею 5 вищезазначеного Закону.

Згідно вимог п. «б» ст.3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», адміністративний нагляд встановлюється щодо повнолітніх осіб засуджених до позбавлення волі за тяжкі, особливо тяжкі злочини або засуджених два і більше разів до позбавлення волі за умисні злочини, якщо під час відбування покарання їх поведінка свідчила, що вони вперто не бажають стати на шлях виправлення і залишаються небезпечними для суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Ковельського міського суду Волинської області від 28 квітня 2015 року за ч.2 ст.186, ч.2 ст.15 ч.2 ст.186, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 6 років позбавлення волі. За час відбування покарання в СІЗО м. Луцька допускав порушення режиму утримання, за що 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення не зняте та не погашене. До суспільно-корисної праці не залучався, заохочень не мав. З 29 липня 2015 року відбуває покарання в Маневицькій виправній колонії (№42), де систематично допускав порушення встановленого режиму відбування покарання, за що 67 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, із яких 13 разів поміщався в ДІЗО строком на 119 діб та двічі переводився в ПКТ, загальним терміном на 2 місяці. Стягнення не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочень немає. Перебуває на профілактичному обліку як злісний порушник встановленого режиму відбування покарання.

На момент розгляду подання ОСОБА_7 відбував покарання в ДУ «Маневицька виправна колонія № (42)», адміністрація якої звернулася до суду із поданням, в якому просить встановити засудженому ОСОБА_7 , відповідно до Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», адміністративний нагляд строком на 2 роки, із заборонами, передбаченими ст.10 даного Закону, як такому, що не бажав стати на шлях виправлення та залишається небезпечним по відношенню до суспільства.

Щодо посилання в апеляційній скарзі засудженого на те, що суд не прийняв до уваги, що він отримав професію, залучався до корисної праці, став на шлях виправлення, одружився, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки висновки суду ґрунтуються на даних про особу засудженого в цілому і за весь період відбування ним покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про встановлення засудженому ОСОБА_7 адміністративного нагляду не суперечить вимогам процесуального закону, ґрунтується на об`єктивних даних щодо поведінки засудженого в період відбування покарання і відповідає положенням Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

Висновок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, вмотивованим і сприяє інтересам суспільства щодо належного контролю за поведінкою осіб, які не довели свого виправлення.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію сторін, керуючись нормами чинного законодавства України, які регламентують порядок розгляду зазначеної категорії справ, прийшов до вірного висновку про встановлення засудженому ОСОБА_7 адміністративного нагляду у межах, встановлених законом.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 31 січня 2020 року, якою задоволено подання Державної установи «Маневицька виправна колонія № (42)» та встановлено засудженому ОСОБА_7 адміністративний нагляд строком на 2 (два) роки залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді