ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1239/20 Справа № 205/6408/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000235, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000235.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що органом досудового розслідування не підтверджено обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, як і самого цивільного позову в матеріалах кримінального провадження.
Крім того, не доведено наявність провадження щодо ОСОБА_7 або обставин, які б підтверджували, що ОСОБА_7 , в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного ОСОБА_8 .
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, а тому не вмотивовано та не наведено конкретних підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна транспортного засобу, який належить ОСОБА_7 та який не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч.1,2 ст. 197-1 КК України.
Також підстав стверджувати, що вказаний автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, та є знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, не теперішній час не має.
Клопотання також не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту.
Слідчим не було доведено наявність підстав та необхідність арешту майна, не було надано належних доказів на підтвердження своїх доводів, відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.
Крім того, в силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Права третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Отже, у цьому випадку майно, на яке слідчий просить накласти арешт належить третій особі, а тому належним суб`єктом звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт такого майна є прокурор, а не слідчий.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що судом проігноровано клопотання про зміни до клопотання про арешт майна, відповідно до якого ставилось питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Вказує, що вилучене майно визнано речовим доказом та воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України.
Прокурора, власник майна та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, і збереження речових доказів, при цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що кримінальне провадження № 0000235 здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1,2 ст. 197-1 КК України.
До матеріалів судового провадження долучено копію повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні вищезгаданого кримінального правопорушення. При цьому зі змісту вказаного повідомлення не убачається, що транспортний засіб марки «Lexus LX» державний номерний знак НОМЕР_1 , належний ОСОБА_7 був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Також, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що даний транспортний засіб є об`єктом кримінально-протиправних дій, або є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, та зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Слід зауважити, що вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 , а в клопотанні про арешт майна не зазначено про наявність провадження щодо ОСОБА_7 або обставин, які б підтверджували, що останній, в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного ОСОБА_8 .
Крім того, в силу вимог ч.ч. 1,2 ст. 64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна, в даному випадку, має право звертатись прокурор, а не слідчий.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокуроро про те, що судом проігноровано клопотання про зміни до клопотання про арешт майна, відповідно до якого ставилось питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, то судом першої інстанції перевірялись дані зміни та правильно не прийнято їх до уваги у зв`язку з тим, що вимогами діючого кримінального процесуального законодавства не передбачено внесення змін, уточнень або доповнень до клопотань про арешт майна.
З огляду на викладене та те, що власник транспортного засобу марки «Lexus LX» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, останій є третьою особою, необхідність арешту вказаного майна слідчим, з метою вказаною у клопотанні, не доведено, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська без змін.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000235 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4