КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17.08.2020 задоволено клопотання слідчого другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_5 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 29.09.2020 включно, без визначення розміру застави.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначив, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать вимогам кримінального процесуального закону.
Слідчий суддя не взяв до уваги те, що на момент розгляду клопотання слідчого підозрюваного ОСОБА_6 незаконно утримували під вартою, оскільки ухвалою слідчого судді від 17.06.2020 строк тримання підозрюваного під вартою продовжено на 60 днів, який закінчився о 24 год. 00 хв. 15.08.2020.
Посилання на визначення в ухвалі слідчого судді кінця строку 26 серпня 2020 року є помилковим, оскільки суперечить вимогам КПК України та є технічною опискою, або арифметичною помилкою при обчисленні судом строків.
На думку апелянта, кваліфікація дій підозрюваного за ч. 1 ст. 115 КК України є невірною, оскільки тяжкість тілесних ушкоджень, їх локалізація, відсутність знарядь, поведінка ОСОБА_6 , тривалий час між нанесенням ушкоджень і смертю, виключає спрямованість умислу у підозрюваного саме на умисне вбивство.
Як убачається з повідомлення про підозру, удари ОСОБА_6 наносив виключно по обличчю потерпілого, та підозрюваному не інкримінується заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді перелому ребер та стегна ноги, які згідно висновку експерта виключно у своїй сукупності з травмамиобличчя та на фоні травматичного шоку, спричинили смерть потерпілого.
Апелянт вважає, що ногу потерпілому зламав хтось зі свідків, які залишились на подвір`ї перед його смертю, імовірно свідок ОСОБА_9 , який визнав, що наніс потерпілому не менше 3 ударів в обличчя, з яких 2 удари в момент коли потерпілий лежав на землі.
Крім того, на переконання апелянта, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можуть бути неправдивими, оскільки 22.06.2020 відбувся запис телевізійного шоу «Говорить Україна» для телеканалу «Україна», участь у якому приймали зазначені свідки, та які пояснили, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 заподіював виключно ОСОБА_9 , за відсутності ОСОБА_6 на подвір`ї.
Органом досудового розслідування зазначені свідки повторно не допитані, відеозапис даного телевізійного шоу не витребуваний.
Слідчий суддя не взяв до уваги те, що передбачені ст. 177 КПК України ризики не існують або значно зменшились зі спливом чотирьохмісячного строку перебування ОСОБА_6 під вартою.
Орган досудового розслідування обґрунтував наявність ризику можливого переховування від органу досудового розслідування та/або суду лише тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
ОСОБА_6 раніше не судимий, має малолітню дитину на утриманні, постійне місце проживання, має місце роботи, та в доданих до клопотання матеріалах відсутні докази його негативної поведінки в минулому.
Крім того, сторона обвинувачення не надала доказів того, що ризик можливого впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження має високий ступінь вірогідності і не зменшився з плином часу.
Також, на думку захисника, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не конкретизований та носить виключно декларативний характер.
Органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Клопотання слідчого не містить поважних причин, що завадили слідству провести процесуальні дії в установлений строк, та яке їх значення для доведення винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.
На думку захисника, обсяг процесуальних дій, які залишилось провести та здійснити, в жодному випадку не виправдовує доцільність тримання під вартою підозрюваного 5 місяців.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, другим слідчим відділом територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000112 від 29.04.2020 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Згідно даних протоколу затримання від 29.04.2020, цього ж дня о 09 год. 30 хв. затримано ОСОБА_6 у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 208 КПК України, та 29.04.2020 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 30.04.2020 ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 27.06.2020 включно.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17.06.2020 ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.08.2020 включно.
Крім того, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17.06.2020 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000112 продовжено до п`яти місяців, а саме до 29.09.2020.
12.08.2020 слідчий другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_8 , звернулася до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_5 , в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів у межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17.08.2020 задоволено клопотання слідчого, та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 29.09.2020 включно, без визначення розміру застави.
З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За змістом ч. 3 ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою прийнято слідчим суддею з дотриманням кримінального процесуального законодавства, при прийнятті вказаного рішення слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними в ухвалі слідчого судді.
Зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Також матеріали справи містять достатньо даних для висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах клопотання відсутні та стороною захисту не надані.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, з огляду на характер та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.
Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_6 під вартою та встановлено, що для завершення розслідування у справі необхідно провести ряд процесуальних дій, що потребує додаткового часу, зокрема завершити проведення комісійної судової-медичної експертизи, призначеної постановою слідчого від 28.07.2020, проведення якої доручено експертам ДСУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України"; вирішити питання щодо кола осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення та остаточної правової кваліфікації; виконати інші слідчі (розшукові), процесуальні дії, направлені на завершення досудового розслідування у вказаному провадженні.
З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи дані про особу підозрюваного, та ту обставину, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.
На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.
Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Матеріалами судового провадження, які були предметом дослідження судом першої інстанції, підтверджується, що на даний час продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, можливості незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Посилання сторони захисту на необґрунтованість підозри ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є безпідставними, оскільки сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного кримінального правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
З наведених підстав є передчасними посилання захисника на неправдивість показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , невірну кваліфікацію дій підозрюваного та причетність інших осіб до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.
Кваліфікація дій підозрюваного, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.
Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
Твердження захисника про недоведеність неможливості запобігти встановленим у справі ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.
Доводи апелянта про незаконне утримання ОСОБА_6 під вартою ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження.
Посилання захисника на те, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду від 17.06.2020 строк тримання під вартою ОСОБА_6 було продовжено на 60 днів, та на думку апелянта, помилково зазначено, що строк дії ухвали до 26.08.2020, оскільки такий строк фактично закінчився 15.08.2020, не впливають на правильність висновків слідчого судді.
Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, та ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду від 17.06.2020 про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу не є предметом даного апеляційного розгляду.
Обставини, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має малолітню дитину на утриманні, постійне місце проживання, має місце роботи, враховані слідчим суддею під час вирішення питання про продовження підозрюваному запобіжного заходу, проте вказані відомості не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не скасовують.
Як убачається із матеріалів судового провадження та журналу судового засідання від 17.08.2020, по виходу із нарадчої кімнати, слідчим суддею проголошено вступну та резолютивну частину ухвали від 17.08.2020 про задоволення клопотання слідчого та продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 29.09.2020 включно, без визначення розміру застави. Проголошення повного тексту ухвали слідчим суддею призначено на 18.08.2020, про що зазначено у резолютивній частині ухвали.
Разом з тим, наявний у матеріалах судового провадження повний текст ухвали датовано 18.08.2020.
Враховуючи, що слідчий суддя постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину 17.08.2020, колегія суддів вважає, що під час складення повного тексту ухвали слідчим суддею було допущено технічну описку при вказівці дати її постановлення 18.08.2020, яка може бути виправлена у порядку ст. 379 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3