ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 344/6076/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/45/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 14 січня 2021 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду в режимі відеоконференцзвязку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з раніше визначеним розміром застави на строк до 23 січня 2021 р.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1

обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор подав до місцевого суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на строк до двох місяців, мотивуючи тим, що ризики, наявність яких стала підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися, продовжують існувати, а тому, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість вчинених ним діянь для уникнення ризиків, які вказані у клопотанні, просив його задовольнити. Також просив визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на даний час становить 175760 грн.

Продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначаючи розмір застави в сумі 168 160 грн., що еквівалентно 80 розмірам прожиткових мінімумів для працездатних осіб, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо нього, зважаючи на суспільний інтерес, який привелює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме прав людини та основоположних свобод та здоров`я людини, яка визнається в Україні найвищою соціальною цінністю згідно до ст. 3 Конституції України, а тому виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод. Вказує, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, а тому запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою слід продовжити, оскільки він є співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати щодо до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та одночасним покладенням процесуальних обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зокрема, посилається на те, що в ухвалі суду першої інстанції не зазначено, які саме ризики існують і чим вони обґрунтовуються та, що саме є перешкодою до застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального законодавства та не вивчив його майновий стан, можливість та помірність внесення визначеного розміру застави.

Зазначає, що має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки в місті його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини, зокрема бабусі, яка потребує постійного догляду через незадовільний стан здоров`я, а також має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів обвинуваченого, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002235 від 03.10.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та інших у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено до 23 січня 2021 року включно.

Крім цього, даною ухвалою також було продовжено строк тримання під вартою із визначеним розміром застави іншим членам організованої групи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які ухвалу суду не оскаржують.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно із вимогами п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК.

Перевіряючи доводи прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на свідків та потерпілих, об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Крім цього, на підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, немає постійного джерела доходу, тобто не має міцних соціальних зв`язків.

Також ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, а саме: 17 вересня 2019 року Приморським районним судом м. Одеси засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 5 ст. 72 КК України до 5 р. позбавлення волі із конфіскацією майна.

Наведені обставини дають достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, потенційно може ухилитися від суду шляхом переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення або вчинити новий злочин.

Тому колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду про те, що з урахуванням особи обвинуваченого, поданих документів, що його характеризують, - ризики, які стали підставою для обрання та продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не минули, не зменшилися і продовжують існувати на даний час.

Окрім того, в судовому засіданні місцевого суду не були безпосередньо допитані потерпілі, інші обвинувачені та експерти у даному кримінальному провадженні, судове провадження у справі не закінчено, а в строк дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою об`єктивно закінченим бути не могло. А тому, з огляду на обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, яке поставлено у вину ОСОБА_7 існує ризик незаконного впливу на потерпілих, співучасників злочину у даному провадженні з боку обвинуваченого.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, місцевий суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Адже за встановлених у даній справі обставин більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, у рішенні від 26 червня 1991 року у справі "Летельє проти Франції" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі "Летельє проти Франції").

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт, як про це просить апелянт, чи зменшення розміру застави.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, наявність на його утриманні бабусі, яка потребує постійного догляду через незадовільний стан здоров`я та малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, на думку колегії суддів, ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_12 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2020 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, продовжено строк тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 23 січня 2021 року включно, - без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:
____________ ______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3