Номер провадження: 11-кп/813/225/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05.09.2019 р. по кримінальному провадженню № 0000326, внесеному до ЄРДР 09.02.2017 р. відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балти, Одеської області, громадянина України, маючого вищу освіту, працюючого інспектором відділу ювенальної превенції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, покладені на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавлення волі на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав законної сили 07.09.2017 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 1991 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто одна) гривню 06 копійок - матеріальної шкоди та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень - моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог потерпілої відмовлено.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 24 липня 2016 року приблизно о 05 годині 30 хвилин, знаходячись за місцем спільного проживання у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 , будучи інспектором ювенальної превенції Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, ініціював конфлікт зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , який переріс у побутову сварку.

Під час сварки ОСОБА_8 почав здавлювати шию потерпілій ОСОБА_9 , далі за допомогою подушки намагався душити останню. Після чого протягнув потерпілу за руку по підлозі. В результаті потерпілій спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна шиї та лівого плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 намагалась чинити посильний опір незаконним діям ОСОБА_8 , в результаті чого вирвалась з рук обвинуваченого та вибігла на подвір`я.

В подальшому ОСОБА_8 , діючи умисно, продовжуючи переслідувати свій намір щодо умисного спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 наздогнав останню на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 та схопив її своєю рукою за ліву руку й заламав її, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому другої п`ясної кістки зі зміщенням кісткових уламків, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що не є небезпечним для життя та спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів осіб, які їх подали.
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 подавапеляційну скаргу, в якій зазначив, що не погоджується з розміром суми стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 , оскільки наявність моральних страждань нею не доведено, вважає достатньою суму виплати у даному випадку 2000 гривень.

Посилаючись на такі доводи обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок суду в частині розміру моральної шкоди та встановити розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з нього на користь ОСОБА_9 у розмірі 2000 гривень.

В іншій частині ОСОБА_8 вирок суду не оскаржує.

В судові засідання суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 неодноразово не з`явилися, посилаючись на введення карантинних обмежень на території України та прийняття участі в інших судових засіданнях.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями в провадження колегії суддів матеріали надійшли 09.10.2019 року (а.п. 185).

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 11.10.2019 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_8 був призначений на 06.01.2020 року о 10-30 годин.

В судове засідання ОСОБА_8 та його захисник не з`явилися, розгляд справи за його апеляційною скаргою був відкладений на 19.03.2020 року о 12-00 годин, про що був повідомлений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 (а.п. 198).

В зв`язку з неявкою належним чином повідомлених осіб, що подали апеляційну скаргу, про дату, місце та час судового розгляду розгляд справи вчергове був відкладений на 14.07.2020 року.

З метою перевірки наявності сповіщення ОСОБА_8 про дату, час та місце слухання справи за його апеляційною скаргою, ОСОБА_8 було зателефоновано, та ним повідомлено, що він обізнаний про дату, час та місце слухання справи 14.07.2020 року.

В черговий раз розгляд справи був відкладений на 10.09.2020 року, про що особи були поставлені у відомість належним чином.

В судове засідання суду апеляційної інстанції 08.09.2020 року обвинувачений ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_10 не з`явилися, жодних клопотань від них не надійшло.

При цьому, у даному конкретному випадку, з огляду на тривале перебування кримінального провадження на розгляді у суді апеляційної інстанції, а також численні відкладення судових засідань за результатами неявки особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до яких принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Отже, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, висловлену в його рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, а саме, у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Водночас, на думку колегії суддів адаптивний карантин вже не перешкоджає розгляду справи, тому що з 22 травня 2020 року Кабінет Міністрів України дозволив регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні. Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 16 липня 2020 року у справі №924/369/19.

В тому числі, постановою Кабінету Міністрів України №343 від 04 травня 2020 року «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність, в тому числі, адвокатів.

Приймаючи до уваги викладене, дотримуючись принципів законності і верховенства права та розумності строків під час здійснення розгляду кримінального провадження, передбаченого ст. 28 КПК України, а також враховуючи неодноразові відкладення судових засідань за ініціативою обвинуваченої та захисника, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, повідомлених належним чином про дату, час та місце слухання справи.

В судовому засіданні прокурор та потерпіла ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , просили суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій судом першої інстанції за ч. 1 ст. 122 КК України ніким із учасників кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Так, ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із правил статей 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав, а моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються в тому числі підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.
У п. 9 постанови №4 від 31.03.1995 р. Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Апеляційний суд , всупереч доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 , погоджується з висновками суду першої інстанції щодо призначеної суми стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої суми відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_7 змінила прізвище на підставі свідоцтва про шлюб від 15 серпня 2019 року серії НОМЕР_1 звернулась до ОСОБА_8 з цивільним позовом, яким просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на її користь завдану майнову шкоду в сумі 1991,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 70000 гривень (а.п. 23-24).

В результаті неправомірних дій ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_7 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження. Спричинення тілесних ушкоджень, окрім висновку судово-медичної експертизи №484 від 15.03.2018 року, також підтверджується медичною документацією (випискою з амбулаторної карти хворого), довідкою Автостанції Охтирка, копіями чеків, квитанцій на оплату медикаментів та медичного лікування.

Завдання тілесних ушкоджень останнім, призвели до нервових та внутрішніх переживань потерпілої. Певну біль і постійне відчуття дискомфорту вона відчуває і досі в місцях травми. Періодичні відвідування лікарень становлять негативний вплив на нервово психічний стан її організму. Окрім того, вказана травма вплинула на повсякденне життя ОСОБА_9 , оскільки їй на певний час необхідно було виїхати до батьків, оскільки в м. Одесі в неї не має жодної можливості з вказаною травмою забезпечувати свій побут та повсякденне життя. Відповідно, потерпіла вимушено залишила свою постійну роботу і не могла отримувати в повному обсязі заробітну платню.

Колегія суддів вважає, що розмір грошового стягнення моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , який суд першої інстанції визначив у сумі 25000 гривен є достатнім та об`єктивним, для компенсації страждань та незручностей потерпілої, відповідає глибині душевних страждань та характеру втрат потерпілої.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, прийшов до правильного висновку, що цивільний позов в даній частині підлягає частковому задоволенню, а доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 вказаних висновків не спростовують.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги та матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування вироку першої інстанції в частині задоволення цивільного позову або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 відсутні.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування вироку та постановлення нового вироку в частині задоволення цивільного позову відсутні, тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 128, 370, 404, 405, 407, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 05.09.2019 р., яким ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4