Провадження № 1-кп/161/338/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002208 від 22 червня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, з професійно-технічною освітою, заміжньої, працює директором ТзОВ "УКР-РЕСУРСИ", на утриманні перебуває неповнолітня дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_8 ,
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_3 , 19 червня 2019 року, в період часу з 16 год. по 17 год., перебуваючи в кабінеті № 1 офісного приміщення, що знаходиться на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, під час словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_6 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, нанесла декілька ударів долонею та кулаком правої руки в ділянку лівого плеча ОСОБА_6 , чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забійних саден лівого плечового суглобу та плеча, які згідно висновку судово-медичного експерта № 431 від 10 липня 2019 року за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні умисних дій, які виразились у нанесені умисного легкого тілесного ушкодження, та кваліфікує їх, як вчинення кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України не визнала та показала, що 19 червня 2019 року, в обідню пору приїхала в офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , щоб забрати документи. Дійсно з потерпілою вона знайома з 2015 року, у них особиста неприязнь весь період часу, оскільки ОСОБА_6 має особисті відносини із її законним чоловіком. В той день, зайшовши до одного із кабінетів офісного приміщення, вона побачила потерпілу і в них почався словесний конфлікт. Після чого, ОСОБА_6 вискочила із кабінету та побігла в сусідній, при цьому, постійно провокувала її та говорила про відносини з чоловіком ОСОБА_9 . Забігши в кабінет поряд, потерпіла вдарилась об двері шафи та продовжувала цинічно говорити до неї, внаслідок чого, між ними відбулась шарпанина, а вона нанесла удар долонею по обличчю ОСОБА_6 . При цьому, вказала, що не била її більше та потерпіла сама винна у їх конфлікті, оскільки втручається у її сім`ю.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, її винність у інкримінованому їй органами досудового розслідування кримінальному правопорушенні, повністю підтверджується, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.
Так, потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що в той день, вона перебувала у своєму кабінеті на робочому місці за адресою: АДРЕСА_2 . Несподівано до неї в кабінет ввірвалась ОСОБА_3 та почала ображати її нецензурними словами та вдарила її два рази в живіт. Після чого, вона була змушена втікати, але обвинувачена сказала своїй доньці ОСОБА_10 , яка була на коридорі тримати її, однак вона вирвалась та побігла в сусідній кабінет, щоб викликати поліцію. ОСОБА_3 прийшла за нею та постійно продовжувала нецензурно лаятись та наносити їй удари в різні ділянки тіла. При цьому, вказала, що конфлікти між ними відбуваються неодноразово. Просила суд суворо покарати обвинувачену за вчинене кримінальне правопорушення та цивільний позов підтримала повністю.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , донька обвинуваченої показала, що 19 червня 2019 року, в обідню пору, приїхала до своєї матері в офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Підійшовши до будинку, через відкрите вікно, почула словесний конфлікт. Зайшовши в приміщення, побачила, як з кабінету вибігла ОСОБА_6 та побігла в сусідній кабінет. Зазначила, що конфлікт між жінками тривав близько 20 хвилин, мати відпихала від себе потерпілу, однак не била.
Свідок ОСОБА_12 суду показала, що 19 червня 2019 року, близько 16 год. 17 год., перебувала на своєму робочому місці, в одному із кабінетів офісного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . До неї забігла ОСОБА_6 вся розтріпана та з червоними лініями на тілі та просила викликати поліцію. Через декілька секунд за нею зайшла ОСОБА_3 та почала нецензурно ображати потерпілу, а пізніше вдарила її в руку. Між жінками відбувався словесний конфлікт, тому вона взяла дитину ОСОБА_13 , яка також перебувала в той момент в кабінеті та пішла геть.
Разом з тим, свідок ОСОБА_13 суду показала, що 19 червня 2019 року, перебувала на роботі разом із своєю малолітньою дитиною та ОСОБА_12 . Близько 16 год. до них в кабінет ввірвалась стривожена потерпіла та просила викликати поліцію і повідомила, що в неї забрали речі і телефон. Після потерпілої, до кабінету зайшла ОСОБА_3 з донькою, яка чекала її в коридорі, та почала нецензурно кричати та штовхати потерпілу і розповідати їм особисті відомості щодо життя ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_12 забрала її дитину і вони вийшли з кабінету. Конфлікт між жінками продовжувався, вони не реагували на зауваження людей. Після того, як обвинувачена вдарила потерпілу по обличчі, вона стала між ними. Пізніше приїхала поліція.
Крім цього, винність ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального павопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні.
Зокрема, рапортом ч/ч Луцького ВП ГУНП у Волинській області, згідно якого слідує, що 19 червня 2019 року о 15 год. 36 хв. від заявника ОСОБА_6 по лінії 102 надійшло повідомлення про те, що її знайома забрала речі та погрожує вбивством.
Письмовою заявою ОСОБА_14 від 19 червня 2019 року про вчинення щодо неї кримінального правопорушення ОСОБА_3 , яка цього ж числа, близько 17 год. 30 хв., прийшовши на її робоче місце в приміщенні, по АДРЕСА_2 , погрожуючи насильством, нецензурно висловлюючись, нанесла їй ударів по тілу, била по обличчю, область живота, голови та рук.
Рапортом помічника чергового Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_15 , згідно якого зафіксовано, що 21 червня 2019 року о 21 год. 25 хв. від лікаря Гаць надійшло повідомлення про нанесені тілесні ушкодження ОСОБА_6 , при цьому, як пояснила остання, такі отриманні 19 червня 2019 року о 16 год. на вул. Рівненській, а саме, побила н/о жіночої статі.
Протоколом про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21 червня 2019 року, згідно якого зафіксовано, як слідчий СВ Луцького ВП ГУНП у Волинський області ОСОБА_16 прийняла усну заяву від ОСОБА_6 з приводу того, що 19 червня 2019 року в період часу з 16 год. по 17 год., перебуваючи в приміщенні кабінету за адресою: м. Луцьк, вул. Рівненська, 76К ОСОБА_3 нанесла їй тілесні ушкодження.
Висновком судово - медичного експерта № 431 від 10 липня 2019 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження: забійні садна лівого плечового суглобу та плеча, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані ушкодження не мали ознак небезпеки для життя в момент спричинення, виникнення їх в результаті падіння з висоти власного зросту як з наданням прискорення, так і без такого - немає. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів, цілком можливо при обставинах та в час вказаний обстежуваю та в ухвалі суду.
Довідкою чергового травматолога травмпункту ЛМКЛ № 6125 від 22 червня 2019 року, згідно якої у ОСОБА_6 наявні забійні садна лівого плечового суглобу та плеча.
В судовому засіданні перевірялись показання обвинуваченої ОСОБА_3 про те, що удари нею не наносилися, а був лише ляпас, однак суд критично відноситься до таких показів та розцінює їх, як намагання обвинуваченої ухилитись від встановленої кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) та понесення законного покарання.
Разом з тим, покази обвинуваченої ОСОБА_3 не знайшли свого належного підтвердження і спростовуються її ж показаннями, потерпілої ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є послідовними, і вони узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема, висновком судово-медичної експертизи, з огляду на що суд приймає їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, дані про її особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд не вбачає.
Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує конкретні обставини вчиненого кримінального провадження, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою, інформацію про стан здоров`я обвинуваченої, яка на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та за допомогою до них не зверталась, відомості про те, що вона вперше притягається до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштована, перебування на її утриманні неповнолітньої дитини, а також думку потерпілої, яка просить виключно суворо покарати обвинувачену.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, в межах санкції частини статті, за якою вона засуджується, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.
До початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_6 подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн.
Свої позовні вимоги потерпіла обґрунтовує тим, що через протиправні дії обвинуваченої вона зазнала великих моральних та душевних страждань. Впродовж тривалого періоду часу у неї виникли негативні психоемоційні зміни особистості у вигляді стало-зниженого фону настрою, роздратованості, почуття втомленості, неспроможності активно відчувати позитивні емоції та з`явився страх повторення подібної ситуації відносно неї, членів її сім`ї чи близьких родичів.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 заявлений цивільний позов не визнала.
Заслухавши думки учасників судового розгляду, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову.
Відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.
Згідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.
З врахуванням викладеного, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілій, на підставі вимог ст. 1167 ЦК України, суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, глибину фізичних і душевних страждань, зміни в її повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, інші обставини справи, ступінь вини обвинуваченої, у тому числі і те, що вчинено кримінальний проступок, вимоги розумності і справедливості, відповідно оцінює їх в розмірі 2000 грн., які слід стягнути з обвинуваченої в користь потерпілої, а тому цивільний позов підлягає до часткового задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 128, 129, 368, 370 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:

Визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий:/підпис/
Згідно з оригіналом:
Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1