Справа № 348/2295/18
Провадження № 11-кп/4808/100/20
Категорія ч.2 ст. 152 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами (далі АС) заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Надвірнянського районного суду від 06 грудня 2019 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Стримба, та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з повною загальною середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий, останній раз вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.06.2016 року за ст. 152 ч.1 КК на 3 років позбавлення волі, звільнений ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 04.01.2018 року, а на підставі ст. 81 цього ж Кодексу, умовно - достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 10 місяців 29 днів, громадянин України,
визнаний винуватим та засуджений :

- за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК із застосуванням положень ст. 69 цього ж Кодексу 2 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 152 КК із застосуванням положень ст. 69 цього ж Кодексу 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_8 - 3(три) роки 6(шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК призначено ОСОБА_8 за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.06.2016 року і остаточне покарання визначено у виді позбавлення волі строком - 3 (три) роки 7 (сім) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу його фактичного затримання - з 18 год.15 хв. 08.07.2018 року.

Зараховано до строку відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув"язнення з 08.07.2018 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув"язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою залишено попередньо обраний до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він вчинив умисні дії, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна(крадіжку), повторно, поєднаній з проникненням у житло.

Злочин ним вчинено за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, в період непогашеної і не знятої у визначеному порядку судимості, вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану з проникненням в житло.

Так, 08.07.2018 року близько 01 год.00 хв. ОСОБА_8 прийшов до господарства ОСОБА_12 , що в АДРЕСА_2 . Достовірно знаючи, що ОСОБА_12 проживає у будинку одна, є особою похилого віку, вирішив вчинити крадіжку з її житлового будинку. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднаній з проникненням в житло, обвинувачений ОСОБА_8 діючи умисно, тобто усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, шляхом розбиття шибки вікна на першому поверсі, проник до житлового будинку потерпілої ОСОБА_12 . Після чого, обвинувачений ОСОБА_8 піднявся по сходах на другий поверх будинку з метою відшукання речей, які можна викрасти. В цей час потерпіла ОСОБА_12 почула шум на другому поверсі свого житлового будинку, злякавшись, вийшла на вулицю та почала кликати на допомогу, так як проживає сама та є особою похилого віку. Отже, потерпіла ОСОБА_12 завадила обвинуваченому ОСОБА_8 довести свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднаній з проникненням у житло, до завершення, так як злякавшись, що на крик потерпілої прийдуть сусіди, він вибіг на вулицю, де в той час знаходилась потерпіла. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, про те злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_8 , було пред`явлено обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду, наступного змісту: обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, у період невідбутої частини покарання, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, повторно вчинив умисний злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Так, 08.07.2018 року близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_8 прийшов до господарства ОСОБА_12 , що в АДРЕСА_2 . Достовірно знаючи, що ОСОБА_12 проживає у будинку одна, є особою похилого віку, вирішив вчинити крадіжку з її житлового будинку.Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднаній з проникненням в житло, ОСОБА_8 шляхом розбиття шибки вікна на першому поверсі, проник до житлового будинку потерпілої ОСОБА_12 . Потерпіла ОСОБА_12 почула шум на другому поверсі свого житлового будинку, злякавшись, вийшла на вулицю та почала кликати на допомогу, так як проживає сама та є особою похилого віку. Отже, потерпіла ОСОБА_12 завадила обвинуваченому ОСОБА_8 довести свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднаній з проникненням у житло, до завершення, так як злякавшись, що на крик потерпілої прийдуть сусіди, він вибіг на вулицю, де в той час знаходилась потерпіла.

В цей час у обвинуваченого ОСОБА_8 виник умисел на вчинення зґвалтування потерпілої ОСОБА_12 із застосуванням фізичного насильства.

Підійшовши до ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що вона є особою похилого віку, та не зможе чинити активного фізичного спротиву, ОСОБА_8 з метою подолання опору потерпілої, схопив її руками за шию та почав душити, після чого наніс декілька ударів руками потерпілій в обличчя, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу підкон`юктиву в ділянці лівого очного яблука, синців - в ділянках обох очей, лобній справа з переходом на праву скроневу ділянку, лівої щоки, підборіддя зліва, кута нижньої щелепи зліва, лівого вуха, шиї, правої кисті, що відповідно до висновку експерта № 380 від 08.08.2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому, ОСОБА_8 затягнув потерпілу ОСОБА_12 до житлової кімнати її будинку, та усвідомлюючи, що вона є особою похилого віку, та у неї безпорадній стан, який зумовлений похилим віком та незадовільним станом здоров`я, стягнув спідницю із потерпілої, потягнув потерпілу до ліжка, природнім шляхом вступив з потерпілою ОСОБА_12 у статеві зносини проти її волі, тобто зґвалтував її.

Органи досудового розслідування кваліфікували дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.152 КК, як закінчений злочин-зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно.

Однак, як встановлено судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження, 08.07.2018 року близько 01 год.00 хв., після вчиненого повторно закінченого замаху на крадіжку в поєднанні з проникненням у житло, обвинувачений ОСОБА_8 підійшовши до ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що вона є особою похилого віку, та не зможе чинити активного фізичного спротиву, з метою подолання опору потерпілої, схопив її руками за шию та почав душити, після чого наніс декілька ударів руками потерпілій в обличчя, чим спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу підкон`юктиву в ділянці лівого очного яблука, синців - в ділянках обох очей, лобній справа з переходом на праву скроневу ділянку, лівої щоки, підборіддя зліва, кута нижньої щелепи зліва, лівого вуха, шиї, правої кисті, що відповідно до висновку експерта № 380 від 08.08.2018 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому, ОСОБА_8 затягнув потерпілу ОСОБА_12 до житлової кімнати її будинку, та усвідомлюючи, що ОСОБА_12 є особою похилого віку та незадовільного стану здоров`я, стягнув спідницю із потерпілої, потягнув її до ліжка, намагався природнім шляхом вступити з ОСОБА_12 у статеві зносини проти її волі, тобто зґвалтувати її, однак через обставини, які не залежали від волі ОСОБА_8 злочин ним не було доведено до кінця, тобто статевого акту у фізіологічному розумінні між потерпілою та ОСОБА_8 не відбулось.

Обставинами, які перешкодили обвинуваченому ОСОБА_8 закінчити даний злочин були крики про допомогу потерпілої, та сильний гавкіт сусідських собак, які могли розбудити та привернути увагу сусідів, зокрема на вулицю виходив чоловік допитаної в суді свідка ОСОБА_13 .

Таким чином, на переконання суду, первинна кваліфікація сторони обвинувачення не знайшла свого підтвердження, оскільки ОСОБА_8 , виконавши усі необхідні дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив його з причин, які не залежали від його волі, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема висновками проведених судово-медичних експертиз.

Тому суд, відповідно до ч.3 ст.337 КПК перекваліфіковав вчинені ОСОБА_8 умисні дії з ч.2 ст.152 КК на ч.2 ст.15, ч.2 ст.152 КК, як закінчений замах на зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно.

У своїй АС заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , стверджує, що оскаржуваний вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК та ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 152 цього Кодексу в редакції ЗУ від 01.06.2010р. №2295-VI та призначити покарання:

- за ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 152 КК в редакції ЗУ від 01.06.2010р. №2295-VI 5 років позбавлення волі.

Згідно положень ч.1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, призначити остаточне покарання, шляхом часткового складання за цим вироком та за вироком Надвірнянського районного суду від 30.06.2016 року 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

У поданій АС прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 , також покликається на те, що оскаржуваний вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Також зазначає, що перекваліфікація судом вчинених ОСОБА_8 умисних дій зі ч.2 ст. 152 КК на ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 152 КК не ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК та ч.2 ст. 152 КК та призначити покарання:

- за ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 152 КК 5 років позбавлення волі.

Згідно положень ч.1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК, за сукупністю вироків, призначити остаточне покарання, шляхом часткового складання за цим вироком та за вироком Надвірнянського районного суду від 30.06.2016 року 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Не погодившись із оскаржуваним вироком, обвинувачений ОСОБА_8 подав АС, в якій покликається на те, що висновки суду про вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 152 КК не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки жодних неправомірних дій за вказаною статтею щодо потерпілої не вчиняв.

Просить зменшити йому строк призначеного покарання на 6 місяців.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану обвинуваченим АС, та заперечили проти поданих АС прокурорів, просять задовольнити апеляційні вимоги обвинуваченого; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який повністю підтримав подану АС ОСОБА_10 та частково АС прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таких вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Так, положеннями ч.2 ст. 152 КК (у редакції Закону України від 01.06.2010 року №2295-VI «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи») передбачено кримінальну відповідальність за зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене повторно.

Законом № 2227-VIII, який набрав чинності 11 січня 2019 року, внесено зміни до КК, відповідно до яких за ч.2 ст. 152 КК передбачена відповідальність, за вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним або оральним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій або будь-якого іншого предмета, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчинене повторно.

За ч.2 ст. 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 1-3 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Із порівняльного аналізу змісту диспозиції ст. 152 КК у редакції Закону №2295-VI та у редакції Закону № 2227-VIII встановлено, що за своєю суттю нова норма розширює межі злочинної поведінки (криміналізуючи певні дії сексуального характеру) в сексуальній сфері, передбачаючи відповідальність не лише за статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи, як було визначено кримінальним законом до внесення змін вказаним вище Законом, але й тоді, коли відсутня добровільна згода потерпілої особи. Тобто такі зміни до ст. 152 КК свідчать про нормативне розширення змісту поняття зґвалтування, криміналізацію певних дій сексуального характеру.

Зазначені зміни диспозиції статті не поліпшують становище винуватої особи, а фактично погіршують, тому в цьому випадку підстав для застосування зворотної дії кримінального закону в часі щодо диспозиції аналізованої статті КК немає.

Таким чином, на думку колегії суддів визначаючи кваліфікацію дій обвинуваченого, місцевий суд повинен був вказати що кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст. 15. ч.2 ст. 152 КК у редакції Закону України від 01.06.2010 року №2295-VI, оскільки диспозиція ч.2 ст. 152 КК у діючій редакції погіршує становище обвинуваченого.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що перекваліфікація судом інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_8 зі ч.2 ст. 152 на ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 152 КК не ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 надала чіткі та послідовні показання про обставини вчинення щодо неї ОСОБА_8 насильницьких дій статевого характеру.

Із показань допитаної в судовому засіданні першої інстанції експерта ОСОБА_14 вбачається, що в мазку та тампоні з вмістом піхви ОСОБА_12 сперматозоїди не були виявлені. Це може бути зв"язно з тим, що ОСОБА_12 помилася, статевий акт не був закінчений в середину або був захищений презервативом. Щодо того, що тілесних ушкоджень у ділянках статевих органів не виявлено, пояснила, що це пов"язано з тим, що огляд проводився того ж дня, а тілесні ушкодження можуть проявитися і на наступний день.

Згідно показань свідків ОСОБА_15 ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ствердили, що зранку 08.07.2018 року прийшли до потерпілої за місцем її проживання та побачили її побиту та напівроздягнуту. Зі слів потерпілої їм відомо, що саме ОСОБА_8 побив її та зґвалтував.

Таким чином, суд першої інстанції перекваліфіковуючи вчинені ОСОБА_8 умисні дії з ч.2 ст.152 КК на ч.2 ст.15, ч.2 ст.152 КК, як закінчений замах на зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене повторно, в мотивувальній частині вироку в повній мірі не навів мотивів такої перекваліфікації.

Враховуючи вищенаведене, Надвірнянський районний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК, є підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч.2 ст. 415 КПК, призначаючи судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи те, що судом було допущено процесуальні порушення, які не можуть бути виправлені при апеляційному розгляді, в тому числі і ті, що визначені в ст.412 КПК, як істотні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому слід призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно врахувати вказані в ухвалі порушення, ретельно перевірити інші доводи, викладені в АС, повно й об`єктивно дослідити всі докази і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Якщо суд дійде висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в такому обсязі, і за таких обставин, то застосуванням до покарання положення ст. 69 КК, слід вважати м`яким, оскільки це буде невідповідати ступеню тяжкості вчиненого та та цілям кримінального провадження, відповідно до положень ст.ст. 50 та 65 цього ж Кодексу.

За таких обставин, АС заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний щодо ОСОБА_8 колегія суддів вважає за необхідне змінити на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, відповідно положень ч.5 ст. 194 КПК.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_8 змінити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 днів, до 29 січня 2021 року включно, заборонивши обвинуваченому залишати житло за місцем проживання АДРЕСА_1 .

Обвинуваченого ОСОБА_8 звільнити з-під варти, в порядку п.1 ч. 3, 5 ст. 202 КПК, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки, згідно положень ч.5 ст. 194 КПК :

- прибувати за першим викликом до суду.

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному провадженні та іншими особами, які будуть визначені судом;

- невідкладно здати на зберігання уповноваженому органу свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Також роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвалу апеляційного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту направити до органу Національної поліції за місцем відбування обвинуваченим домашнього арешту.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Визначити строк дії ухвали до 29 січня 2021 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5