Справа № 751/1505/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/580/20
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 4 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005938, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2020 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, інваліда 3-ї групи, одруженого, з професійно-технічною освітою, працюючого неофіційно, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 червня 2020 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» залишено без розгляду.

Скасовано арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 серпня 2018 року на транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були поданій апеляційні скарги в яких:

- обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.. 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він щиро кається у вчиненому, являючись інвалідом 3 групи, він позичив більш ніж 250 тис. грн. для відшкодування завданої шкоди і в разі засудження до реального позбавлення волі наявність значної заборгованості поставить його сім`ю в край тяжке матеріальне та психологічне становище;

- захисник-адвокат ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного на підставі п.2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а в разі наявності підстав, передбачених ст.. 415 КПК України, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, як орган досудового розслідування так і суд не конкретизували на що невірно зреагував обвинувачений - на перешкоду чи на небезпеку. На його, захисника, переконання, ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що автомобіль Фольксваген рухався прямолінійно, не змінюючи напрямок руху і в такому разі, велосипедист, що рухався в попутному з автомобілем напрямку був для водія автомобіля перешкодою руху, а якщо ж велосипедист змінював напрямок руху, наближаючись до смуги руху автомобіля, то він створював небезпеку руху для водія автомобіля. Всі допитані свідки не бачили самого контакту велосипедиста та автомобіля. Зазначає, що вихідними даними судової інженерно-транспортної експертизи № 67 стало, те що велосипедист рухався прямолінійно, будучи перешкодою для водія автомобіля. Але згідно висновку судової трасо логічної експертизи від 17 вересня 2018 року № 335 експертом шляхом моделювання було достеменно встановлено розташування транспортних засобів один відносно одного в момент первинного контакту, а саме, велосипед розташовувався під кутом приблизно 20 градусів з права на ліво відносно передньої частини автомобіля, що при прямолінійному русі автомобіля, на його думку, може свідчити про зміну руху велосипедистом за якийсь час перед зіткненням, а тому апелянт вважає, що постає питання про правову оцінку дій велосипедиста, як небезпеки, що в свою чергу потребує додаткового дослідження можливості вчинити певні дії, регламентовані Правилами дорожнього руху (далі ПДР) обвинуваченим.

Суд першої інстанції встановив, що 03 серпня 2018 року, о 18 годині 10 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м. Чернігові по вулиці Глібова у напрямку від вул. Мінська до вул. Степана Носа, неподалік буд. 28 по вулиці Глібова, перевищив максимальну дозволену швидкість в населеному пункті, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, не зреагував на її зміну, а саме появу на проїзній частині велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався у попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на останнього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, що морфологічно проявилась наступним комплексом ушкоджень: закрита черепно-мозкова травма, масивна забійна рана потиличної ділянки, забійна рана лівої надбрівної дуги, синець повіки лівого ока, садна лобних ділянок, крововиливи в м`яких тканинах лівої та правої лобно-скронево-тім`яних ділянок, субарахноідальні крововиливи над випуклими поверхнями обох півкуль мозку, масивна ділянка забою речовини головного мозку в правій скронево-тім`яній ділянці, (правобічна гостра субдуральна гематома)- за даними наданої медичної документації); закрита травма грудної клітки з ділянками осаднення по краю реберної дуги, крововиливом в м`які тканини міжлопаткової ділянки, переломами ребер справа 2-5 по середній ключичній лінії та 2-11 між лопатковою та біляхребтовою (3-7 з пошкодженням плеври), правобічним гемо-пневмотораксом; закрита травма живота з масивною ділянкою осаднення на спині з права в проекції вісті здухвинної кістки, крововилив в м`які тканини поперекової ділянки, розрив брижі кінцевого відділу тонкої кишки, субсерозний розрив правої половини ободової кишки, гематома кореня брижі тонкої кишки, заочеревинна гематома, компресійний перелом тіла 1 поперекового хребця з уламковими переломом його остистого паростка; закрита травма тазу з переломами крила здухвинної кістки справа на рівні крижово-здухвинного з`єднання, крила здухвинної кістки зліва та лівої лонної кістки; множинні садна верхніх та нижніх кінцівок, синець правого стегна та забійна рана правої кисті, від яких ОСОБА_10 помер у КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня».

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 773 від 10 жовтня 2018 року, весь комплекс тілесних ушкоджень в сукупності за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 стали вторинні крововиливи в стовбур речовини головного мозку, як наслідок ускладнень політравми з масивним ушкодженням речовини головного мозку.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив вимоги п. 2.3 б (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши доповідача, з`ясувавши позицію обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги викладені в поданих стороною захисту апеляційних скаргах, думку прокурорів, які заперечували проти апеляційних скарг та просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_9 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_9 . Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідивши і проаналізувавши показання:

- обвинуваченого ОСОБА_9 , який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, вказав на вірність всіх обставин, викладених в обвинувальному акті та пояснив, що 03 серпня 2018 близько 18 години він керував транспортним засобом Volkswagen Transport та їхав по вул.. Глібова в м. Чернігові. Після обгону вантажівки попереду він помітив велосипедиста, який рукою показував про зміну напрямку руху, проте він не встиг відреагувати на це та зачепив велосипедиста;

- свідка ОСОБА_11 який пояснив що 03 серпня 2018 близько 18 год. їхав з роботи разом з ОСОБА_12 в районі Старої Подусівки по вул.. Глібова в м. Чернігові. Він рухався ближче до правого краю проїжджої частини і на швидкості, приблизно 70-80 км/год, їх транспортний засіб обігнав автомобіль Фольцваген синього кольору. Моменту зіткнення та руху велосипедиста він не бачив, оскільки той рухався попереду автомобіля, що їх обігнав;

- свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що 03 серпня 2020 він їхав з ОСОБА_11 з роботи зі сторони Хімволокно. Перед перехрестям по вул. Глібова бачив синій бус Volkswagen, який рухався зі швидкістю приблизно 80 км/год. Далі побачив як у повітрі летить велосипедист. Звідки взявся велосипедист, як він рухався та як відбулось зіткнення він не бачив;

- свідка ОСОБА_13 згідно показань якої 03 серпня 2018 року близько 18 год. вона керувала автомобілем «Део Матіс» по вул.. Глібова. Коли вона зрушила з місця після зупинки біля світлофора її в попутному напрямку на великій швидкості, приблизно до 80 км/год., випередив автомобіль Volkswagen. Потім вона побачила лежачого на асфальті на проїжджій частині велосипедиста. Моменту зіткнення вона не бачила, оскільки попереду неї рухалась вантажівка;

- свідка ОСОБА_14 , який суду повідомив, що 03 серпня 2018 близько 17 години перебував на переході перехрестя вулиць Глібова і Полєтаєва (С. Носа). Він спостерігав як по вул. Глібова їхав велосипедист ближче до правого краю проїжджої частини, який за 10 м до перехрестя рукою продемонстрував намір повернути на вул. С.Носа. В цей час він побачив в попутному напрямку з велосипедистом по вул. Глібова рух на великій швидкості близько 100 км/год. автомобіля Volkswagen синього кольору. Потім почув удар. Повернувши голову в напрямку руху автомобіля, він побачив як автомобіль зачепив велосипедиста правою стороною, останній підлетів у повітрі і впав ближче до перехрестя, а велосипед відлетів у праву сторону.

Встановлені судом обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, також підтверджується даними, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03 серпня 2018 року, по вул. Глібова в м. Чернігові, та схеми до протоколу огляду місця події, згідно яких зафіксовано наїзд транспортного засобу на велосипедиста. На місці ДТП оглянуто велосипед, який мав пошкоджену раму, відсутнє сидіння, пошкоджений передній щиток та деформоване заднє колесо. З місця події вилучені фрагменти блок-фари з прозорого пластика та фрагмент пластику темного кольору;

- протоколі огляду транспортного засобу від 03 серпня 2018 року відповідно до якого зафіксовано огляд автомобіля Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 2000 року випуску, який належить ОСОБА_9 . На вказаному автомобілі виявлено пошкодження передньої правої частини, подряпини та деформацію нижньої частини переднього бампера на якому маються потертості, розбитий світловий покажчик, зірвано з місця кріплення частину металевої декоративної планки над бампером, зміщена з місця кріплення передня права блок-фара, деформовано та пошкоджено праву частину переднього капоту, розбито лобове скло, деформований дах та декоративна пластикова накладка лобового скла;

- висновках експерта №773 від 04 серпня 2018 року та № 1127 від 23 листопада 2018 року, відповідно до яких під час проведення судово-медичної експертизи на трупі гр-на ОСОБА_10 встановлено наявність політравми, що морфологічно проявилась комплексом ушкоджень і комплекс тілесних ушкоджень, в сукупності, за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Безпосередньою причиною смерті стали вторинні крововиливи в стовбур речовини головного мозку, як наслідок ускладнень описаної вище політравми з масивним ушкодженням речовини головного мозку.Настання смерті ОСОБА_10 безпосередньо пов`язано саме з отриманою ним під час ДТП масивною політравмою;

- протоколі слідчого експерименту від 31 січня 2019 року за участі свідка ОСОБА_14 , згідно якого останній розповів про обставини ДТП, яка мала місце 03 серпня 2018 ркоу під час якої водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем Volkswagen Transporter здійснив наїзд на велосипедиста та залишив місце пригоди;

- висновку судової трасологічної експертизи від 22 грудня 2018 року № 1415 відповідно до якої три уламки прозорого пластинку, вилучені 03 серпня 2018 року при огляді місця події на проїзній частині дороги поблизу будинку № 26 по вул. Глібова в м. Чернігові та фрагмент розсіювача правої передньої блок-фари автомобіля Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 до розділення складали єдине ціле. Уламки пластику чорного кольору, що вилучені 03 серпня 2018 року при огляді місця події розміром 95х31 мм і 68х19 мм та сонцезахисний козирок, встановлений над лобовим склом автомобіля Volkswagen Transporter д.н.з. НОМЕР_1 до розділення складали єдине ціле;

- висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 22 від 28 січня 2019 року згідно якої на момент експертного огляду в робочій гальмівній системі автомобіля Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлені технічні несправності у вигляді понаднормового зносу задніх гальмівних дисків (що може як призводить, так і не призводить до відмовного стану як задніх гальмівних механізмів, так і системи робочого гальма в цілому), які утворились до події даної дорожньо-транспортної пригоди. Вказану технічну несправність водій автомобіля міг виявити до виїзду (до події даної ДТП) за умов належного технічного обслуговування автомобіля Фольксваген. В системі рульового керування автомобіля Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 не виявлено технічних несправностей які б могли перебувати в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась 03 серпня 2018 року;

- висновку судової трасологічної експертизи від 17 вересня 2018 року № 335, згідно якого автомобіль „Volkswagen Transporter", реєстраційний номер НОМЕР_1 первинно контактував передньою частиною бокової площини переднього бамперу, на відстані 29 см від правого краю бамперу і на відстані близько 29 - 39 см від поверхні дорожнього покриття, з зовнішньою стороною лівої педалі велосипеду та передньою частиною правого переднього крила з лівою задньою частиною сідла велосипеда. В подальшому відбувся контакт лівої ручки руля велосипеду і капотом автомобіля на відстані близько 14 - 17 см від переднього краю і на відстані близько 24 - 27 см від правого краю капоту. Кут між повздовжньою віссю велосипеда по відношенню до повздовжньої вісі автомобіля становив 20 ±5 градуси. Місце первинного контакту, відносно меж проїжджої частини дороги, між автомобілем та велосипедом поздовжньо розташоване на деякій незначній відстані перед початком (напрямок руху в бік вул. С.Носа) місця розташування першої подряпини на асфальтовому покритті, поперечно на проїзній частині вул. Глібова в межах приблизно 3,5+5,2 від правої межі проїзної частині вул. Глібова;

- висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 67 від 12 лютого 2019 року згідно якого при працездатній робочій гальмівній системі автомобіля „Volkswagen Transporter" реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 , рухаючись зі швидкістю 50 км/год. В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем „Volkswagen Transporter" реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год, тобто діяти у відповідності до вимог пункту 12.4 Правил дорожнього руху, під час руху діяти у відповідності до вимог пункту 11.4 Правил дорожнього руху, а з моменту виникнення перешкоди для руху діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, в діях водія ОСОБА_9 вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3 Правил дорожнього руху, яка перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_15 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

В ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження посилання захисника, що оскаржуваний вирок в частині визнання винності ОСОБА_9 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалений на припущеннях, при цьому колегія суддів враховує наступне.

Згідно показань ОСОБА_9 він рухався з перевищенням допустимої швидкості і після обгону вантажівки помітив велосипедиста, який рукою показував про зміну руху, але він не встиг відреагувати та зачепив велосипедиста. Обставини обгону ОСОБА_9 підтверджуються показаннями ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а свідок ОСОБА_14 , крім іншого, підтвердив, що велосипедист демонстрував рукою намір повернути, коли він побачив рух автомобіля VOLKSWAGEN. Крім того, всі свідки одностайно стверджували про рух автомобіля під керуванням ОСОБА_9 з перевищенням допустимої швидкості.

Наведені показання учасників судового провадження відносно вказаних обставин, повністю узгоджуються між собою та іншими доказами у кримінальному провадження.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 67 від 12 лютого 2019 року водій ОСОБА_9 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста ОСОБА_10 , рухаючись зі швидкістю 50 км/год. В даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_9 з моменту виникнення перешкоди для руху мав діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

Вказаною нормою Правил дорожнього руху передбачено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможній виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

І з врахуванням наведеного встановлені судом обставини відповідають фактичним, підтверджуються належними та допустимим доказами, показаннями свідків та самого обвинуваченого, який беззаперечно визнав та, вказав на вірність всіх обставин.

За наведених підстав, колегія суддів приходить до безумовного висновку про те, що вина ОСОБА_9 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а його дії, судом першої інстанції, кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При перевірці вироку в частині призначеного покарання за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 в частині прохання пом`якшення тому покарання, шляхом звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням суд знаходить їх достатньо переконливими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_9 покарання, місцевий суд взяв до уваги характер та ступінь тяжкості злочину, який вчинено з необережності, наслідки вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю 3 групи, висновок органу пробації, який оцінює ризик вчинення повторного кримінального правопорушення як середній та високий ризик небезпеки для суспільства, посередню характеристику з місця проживання, врахував ставлення обвинуваченого до скоєного, поведінку після скоєння кримінального правопорушення, відшкодування потерпілим завданої матеріальної та моральної шкоди, всіх судових витрат по справі. Судом також взято до уваги думка потерпілих та враховано обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що норми чинного КК України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорт, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання про вид покарання для обвинуваченого правильно обрав його саме у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України. Разом з тим, місцевий суд вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, не в повній мірі врахував усі обставини, що характеризують особу винного та пом`якшують його покарання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому, висловлює щирий жаль з приводу вчиненого, продемонстрував дійове каяття та бажання спокутувати свою провину, що виразилось у відшкодуванні потерпілим завданої матеріальної та моральної шкоди, відшкодуванні всіх судових витрат по справі, визнанні та добровільній сплаті всіх сум згідно позовних вимог, заявлених прокурором в цивільному позові. Крім того, ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, злочин вчинив з необережності, потерпілі в ході судового провадження, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду висловлювали свою позицію та прохання щодо звільнення ОСОБА_9 від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки останній відшкодував всю шкоду, багаторазово вибачався перед ними.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу і на інші обставини справи, зокрема, що в ході апеляційного розгляду стороною захисту було надані копії документів та довідок, згідно яких дружина ОСОБА_9 має інвалідність 3 групи та перебуває на обліку з приводу наявності онкологічного захворювання, що на переконання колегії суддів свідчить про необхідність витрат значних коштів з сімейного бюджету та необхідність сторонньої допомоги. І враховуючи розмір коштів, які були сплачені обвинуваченим в рахунок спричиненої матеріальної, моральної шкоди та в рахунок позовних вимог прокурора, позицію потерпілих щодо необхідності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до переконання, що відбування покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі позбавить його родину достатнього матеріального забезпечення і може негативно позначиться на його сім`ї, що в свою чергу може призвести до недосягнення мети покарання, яка передбачає не тільки кару, а й виправлення засуджених.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст. 75 КК України, тобто для його звільнення від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими і колегія суддів вважає , що конкретні обставини справи, дані про особу ОСОБА_9 , його поведінка, дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, керуючись п. 2 ч.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2020 року відносно ОСОБА_9 необхідно змінити і звільнити останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 червня 2020 року щодо ОСОБА_9 - змінити.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення полі з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3