Провадження № 1-кс/537/687/2020
Справа № 537/2049/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2020 року слідчий суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням, згідно якого просить накласти арешт на речовий доказ по кримінальному провадженню №0000813 від 21 травня 2020 року, а саме пристрій для заточування, який вилучено під час обшуку по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_5 , з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування останніми.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що в провадженні відділення поліції № 1 Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування №0000813 від 23 травня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що до чергової частини ВП №1 надійшов рапорт щодо отриманої інформації про те, що невстановлена особа, яка проживає на території міста Кременчука, зберігає за місцем свого мешкання вогнепальну зброю та іноді перевозить її на власному авто до місця своєї роботи.
18 червня 2020 року органом досудового розслідування ОСОБА_6 добровільно видав ніж, ножни до нього та пакування. Відповідно до висновку експерта №813/Кр від 22 червня 2020 року, наданий на дослідження ніж є холодною зброєю, і виготовлений саморобним способом.
Прокурор зазначає, що 25 липня 2020 року органом досудового розслідування проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено два корпуси гранати, 23 заготовки (пластини металу), пристрій для заточування. 27 липня 2020 року пристрій для заточування визнано речовим доказом, він належить на праві власності ОСОБА_5 .
Таким чином, як зазначено в клопотанні, в ході проведення досудового розслідування постала необхідність у проведенні судово товарознавчої експертизи, а також для виконання інших слідчих дій, необхідних для встановлення об`єктивної істини у справі, у зв`язку із чим прокурор і звернувся до суду із даним клопотанням.
Прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надавши заяву, згідно якої просить слідчого суддю розглянути клопотання без його участі та зазначив, що останнє просить задовольнити.
Слідчий СВ відділення поліції № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.
Володілець майна ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора з тих підстав, що накладення арешту на пристрій для заточування позбавить її отримувати дохід від підприємницької діяльності, в якій вона використовує зазначене майно, а також позбавить її основного джерела існування.
Представник володільця майна, ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора з підстав відсутності об`єктивних доказів, що вказане прокурором майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною 1 статті 263 КК України.
Згідно положень частини 1 статті 172 КПК України, неприбуття в судове засідання слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не перешкоджає розгляду клопотання.
Вислухавши пояснення слідчого, володільця майна, щодо якого подано клопотання, та її представника, дослідивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Як встановлено в судовому засіданні, 21 травня 2020 року відділенням ВП № 1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000813 внесено відомості з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, наступного змісту: «До чергової частини ВП №1 надійшов рапорт щодо отриманої інформації про те, що невстановлена особа, яка проживає на території міста Кременчука, зберігає за місцем свого мешкання вогнепальну зброю та іноді перевозить її на власному авто до місця своєї роботи».
18 червня 2020 року до ВП №1 КВП ГУНП в Полтавській області звернувся ОСОБА_6 із заявою про кримінальне правопорушення та іншу подію, відповідно до змісту якої 16 червня 2020 року він через мережу інтернет придбав ніж, який був отриманий у відділенні №1 «Нової пошти» в місті Кременчуці без документів на ніж, які обіцяв надати продавець.
На підставі ухвали слідчого судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 липня 2020 року в межах кримінального провадження №0000813 було проведено обшук у будинку АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено корпус гранати, пристрій для шліфування, заготовки в кількості 23 штук, корпус гранати, які належать ОСОБА_5 , що вбачається із протоколу обшуку від 25 липня 2020 року.
Постановою слідчого СВ Відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 від 27 липня 2020 року визнано в якості речового доказу, в тому числі, два корпуси гранати, 23 заготовки (пластини металу), пристрій для заточування, які було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та поміщено зазначені предмети до камери зберігання речових доказів ВП №1 КВП.
На час розгляду клопотання про арешт майна повідомлення про підозру за описаним вище фактом жодній фізичній особі не вручено.
В обґрунтування клопотання прокурора слідчим суддею досліджено: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000813 від 21 травня 2020 року; протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18 червня 2020 року; ухвалу слідчого судді Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 липня 2020 року; протокол обшуку від 25 липня 2020 року; постанову про визнання речовим доказом слідчого ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 від 27 липня 2020 року.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно частин 2, 3 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із частиною 1 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що оскільки в ході проведення досудового розслідування існує необхідність у проведенні відповідних судових експертиз по вказаному майну, а саме пристрою для заточування, та виконання інших слідчих дій, для встановлення об`єктивної істини у справі, і тому слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для арешту вказаного майна.
Водночас, положеннями частини 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
В судовому засіданні слідчим не було заявлено підстав для необхідності існування арешту майна з позбавленням права всіх повноважень власника (володільця) щодо зазначеного майна.
Будь - яке втручання органу державної влади у володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом та вимогами захисту основоположних прав особи. Обмеження власника майна протягом тривалого часу в можливості користуватися ним та належним чином провести його зберігання, на переконання слідчого судді є непропорційним і переважає над загальним інтересом зберігання даного речового доказу в первісному вигляді органом досудового розслідування, з обмеженням права власника.
За викладених обставин, слідчий суддя прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора в частині позбавлення власника майна права користування останнім, оскільки, в силу положень частини 11 статті 173 КПК України, відсутні обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, у зв`язку із чим клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, а саме в частині накладення арешту на зазначене майно з позбавленням права власника на його відчуження та розпорядження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ відділення поліції № 1 КВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року за номером №0000813 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на речовий доказ по кримінальному провадженню №0000813 від 21 травня 2020 року, а саме пристрій для заточування, який вилучено під час обшуку по АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_5 , з позбавленням права на відчуження та розпорядження майном.
Зобов`язати слідчого, якому доручено здійснювати досудове розслідування по кримінальному провадженню, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 травня 2020 року за номером №0000813, передати на зберігання пристрій для заточування, який вилучено під час обшуку по АДРЕСА_1 , володільцю майном ОСОБА_5 , або іншій уповноваженій нею особі.
Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 388 КК України.
Копію ухвали направити прокурору, слідчому, власнику.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали суду виготовлено та оголошено 30 липня 2020 року о 15 год. 00 хв.