Справа № 484/3546/20
Провадження: № 1-кп/484/499/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2020р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання : - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000958 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, який дітей не має, має середньо-спеціальну освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.05.2020р. за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 510грн., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України;

за участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

30.11.2017р. ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України. Того ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) № 301 від 30.11.2017, ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та наказом командира зазначеної військової частини № НОМЕР_2 від 30.11.2017р. призначено на посаду водія 1 гарматного артилерійського взводу 5 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону. Відтак, з 30.11.2017, тобто з моменту укладення контракту та зарахування обвинуваченого до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №45-РС від 03.03.2018р. ОСОБА_3 призначений на посаду механіка-водія-оператора батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 .

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому достеменно було відомо і до часу не з`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання. Однак, 28.05.2018р. о 08 год. 00 хв., будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді механіка-водія-оператора батареї протитанкових керованих ракет протитанкового артилерійського взводу військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 та продовжував ухилятись від проходження військової служби до 19:00год 29.09.2020р., проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

Обвинувачений у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акт, щиро розкаявся, та пояснив, що дійсно 28.05.2018р. він не з`явився через сімейні обставини, до військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу за контрактом, та переважно перебував за місцем свого проживання. При цьому він усвідомлював наслідки своїх дій. У вчиненому розкаявся.
Враховуючи те, що обвинувачений визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому органами досудового розслідування за обставин, викладених в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.
Відповідно до ст.. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з положеннями ст..1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст.. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Фактичні обставини злочину свідчать про те, що обвинувачений в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу.

Отже, суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, негативно характеризується за місце проходження служби.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини, щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, дані про його особу, обставини вчинення злочину, незважаючи на ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, дають підстави для призначення йому покарання в межа санкцій статті, яка встановлює відповідальність за вчинення злочину, яке йому інкримінують, та свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
На думку суду таке покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
На підставі ч.3 ст. 72 КК України вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.05.2020р., яким ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 510грн., виконувати самостійно.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавленні волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого від відбуття призначеного покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ч.3 ст. 72 КК України вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.05.2020р., яким ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу, виконувати самостійно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, мають право подати клопотання про помилування, учасники провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Суддя ОСОБА_1