Дата документу 20.10.2020
Справа № 334/4529/20
Провадження № 1-кс/334/2094/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

поручителя - ОСОБА_6

розглянувши клопотання ОСОБА_4 про зміну підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, або застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки у кримінальному провадженні за № 0002386 від 10.08.2020 року, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому просив змінити запобіжний захід ОСОБА_4 на домашній арешт з забороною залишати житло з 9 години вечора до 6 години ранку, за адресою АДРЕСА_1 , або застосувати запобіжний захід у вигляді особистої поруки, поручителями визначити депутата ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 .
В обґрунтування клопотання посилався на те, що В провадженні Дніпровського ВПГУНП Запорізької області перебувають матеріали кримінального провадження № 0002386 від 10.08.2020,за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
Відносно ОСОБА_4 13.08.2020 слідчим суддею ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 162160, 00 грн. Вважаю що на теперішній час є всі підстави для зміни такого запобіжного заходу.
Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із ч.2 ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
ч.1 ст.132 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених Кодексом.
Згідно ст. 8 КПК України:
1.Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
2.Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ в рішенні у справі "Харченко проти України": "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".
В своє чергу, відповідно до вимог ч. З ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України"): «зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою». Аналогічну правову позицію судом наведено також у рішеннях "Яблонський проти Польщі" (Jablonski v. Poland), N 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, та "І.А. проти Франції" (I.A. v. France), N 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII).
Відповідно до положень ст. ст. 132, КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог передбачених ст. 201 КПК України : Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Для відмови у досудовому звільненні особи принципи конвенційного прецедентного права передбачають чотири основні підстави: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд(рішення у справі «Штегмюллер проти Австрії» 1969 р.),ризик перешкоджання з боку обвинуваченого у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя(рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» 1968 р.), вчинення ним подальшого правопорушення(«Мацнеттер проти Австрії» 1969 р.)або спричинення ним порушень громадського порядку(«Летельєр проти Франції» 1991 р.)
Крім того згідно практиці ЄСПЛ з пробігом певного часу ризики які були підставою для обрання та продовження виняткового запобіжного заходу нівелюються, а тому сторона обвинувачення повинна в судовому засідання довести що з`явилися нові ризики які обґрунтовують тримання особи під вартою.
На теперішній час з ОСОБА_4 не проводяться будь які слідчі дії які виправдовують надмірне втручання в життя та свободи підозрюваного, також під час подій які відбувалися 10.08.2020 рідня матір ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження : пошкодження ПХЗ лівого колінного суглобу, та пересувається лише за допомогою милиць, та потребує допомоги та лікування яке дуже дороге.
В судовому засіданні ОСОБА_4 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання. Вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя вважає, що воно не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст.201 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу.
Судом встановлено, що 13.08.2020 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 09.10.2020 року.
Підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в тому числі, що посягає на життя та здоров`я людини, за вчинення якого, передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Суд вважав, що обрання саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 з урахуванням його тривалості, відповідає особі підозрюваного, характеру та тяжкості діяння, мотивів, та обставинам вчинення злочину, що інкримінується підозрюваному, забезпеченню прав потерпілого, а також покаранню, що може бути призначене підозрюваному в разі визнання його винуватим.

На даний час вказані ризики продовжують існувати та не зменшилися.
Підозрюваним та його захисниками не надано слідчому судді доказів того, що будь-який з ризиків відпав або зменшився, а також можливості зміни запобіжного заходу на домашній арешт.
Так, обставини, на які посилається заявник були предметом дослідження слідчого судді при застосуванні запобіжного заходу.
В ухвалі слідчого судді про застосування запобіжного заходу було враховано заперечення сторони захисту щодо необгрунтованості підозри ОСОБА_4 , однак слідчий суддя дійшов висновку, що вони є непереконливими, оскільки вказані у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
З наведених вище підстав клопотання ОСОБА_4 в частині зміни запобіжного заходу на домашній арешт не підлягає задоволенню.

Що стосується клопотання ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , депутата Широківської сільської ради Запорізького районну Запорізької області ОСОБА_6 про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_4 суддя виходить із наступного.

Відповідно до ст.180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначив, що при обранні такого запобіжного заходу, як особиста порука, суд має враховувати, що наявність одного поручителя може бути визнана достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру (народний депутат України, депутат місцевої ради, особа, яка відзначена державними нагородами тощо).

Судом встановлено, що при вирішенні питання можливості передачі ОСОБА_4 під особисту поруку суд вважає, що особиста порука є не достатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні питання щодо можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість підозрюваного, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/97 від 26 липня 2001 року.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим обрання саме запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою.

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зміну підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відмовити.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , депутата Широківської сільської об`єднаної територіальної громади ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Суддя: ОСОБА_1