Ухвала
іменем України
26 січня 2021 року
м. Київ
справа № 296/7/12-к
провадження № 51-1480ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2020 року та Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року,
встановив:
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 18 лютого 2014 року по справі № 296/7/12-к за нововиявленими обставинами.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2020 року без змін.
Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У пункті 4 частини 2 статті 462 КПКвизначено, що в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінального провадження в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.
Суд першої інстанції, перевіривши доводи ОСОБА_4 , наведені в заяві, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ним не наведено у заяві будь-яких обставин, передбачених ст. 459 КПК.
Так, судом першої інстанції вірно зазначено, що кримінальна справа надійшла до суду 03 березня 2009 року та розглядалася судом згідно норм КПК, які діяли на той час, а саме КПК 1960 року. По даній кримінальній справі головою Апеляційного суду Житомирської області ОСОБА_5 було винесено постанову від 15 січня 2008 року про визначення підсудності кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_4 за ст. ст. 27 ч. 4, 366 ч. 2, 366 ч. 2, 191 ч. 5, 27 ч. 4, 366 ч. 1, 366 ч. 1 КК України, ОСОБА_6 за ст. ст. 191 ч. 5, 366 ч. 2 КК Україниза Корольовським районним судом м. Житомира та передачу справи для розгляду по суті даному суду. Головою Апеляційного суду Житомирської області ОСОБА_5 05 березня 2009 року було винесено постанову про виправлення описки у вступній частині постанови від 15 січня 2008 року та зазначено, що слід вважати дату прийняття цієї постанови 15 січня 2009 року замість 15 січня 2008 року. Вказано, що згідно матеріалів справи за заявою ОСОБА_4 вбачається, що в ній наявна копія листа начальника УСБУ в Житомирській області №57/6-2283 від 24 грудня 2008 року на ім`я голови Апеляційного суду Житомирської області про вирішення питання підсудності кримінальної справи №316 по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Як вбачається кримінальна справа по обвинуваченню останніх надійшла до Корольовського районного суду м. Житомира з апеляційного суду Житомирської області з постановою про визначення підсудності, а тому Корольовський районний суд законно розглянув вказану кримінальну справу, так як в відповідності до ст. 42 КПК(1960 року) спори про підсудність не допускаються. Крім того, судом вказано, що зазначена головою апеляційного суду Житомирської області постанова прийнята на підставі листа начальника УСБУ в Житомирській області №57/6-2283 від 24 грудня 2008 року в якому начальник УСБУ в Житомирській області просив розглянути питання щодо передачі справи з Брусилівського районного суду до Корольовського районного суду м. Житомира, що на думку цього суду також не є порушенням глави 2 КПК України(1960 року).
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано залишив без задоволення заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, з такою позицією погоджується й колегія суддів.
Суд апеляційної інстанції під час перегляду справи, належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам в касаційній скарзі та дійшов обґрунтованого висновку, що вказані обставини не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 459 КПКта не можуть самі по собі бути підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.
Перевіривши зміст копій оскаржених судових рішень, колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що ні в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, ні в апеляційній скарзі будь-яких нововиявлених обставин, що могли б вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, не вказано.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо того, що обставини, зазначені у заяві ОСОБА_4 , не можуть вважатися нововиявленими у значенні ст. 459 КПК.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у касаційній скарзі не наведено доводів, які би свідчили, що в цьому провадженні були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКсуд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд вважає, що з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданих до неї документів не вбачається підстав для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 03 вересня 2020 року та Житомирського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3