Справа № 128/49/19
Провадження №11-кп/801/1256/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8
представника потерпілої адвоката ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження №0000427, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань 26.10.2018 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не є особою з інвалідністю, уродженця села Веселе Сімферопольльського району, АР Крим, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-технічною освітою, одруженого, на утриманні має матір похилого віку, не працюючого, раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Вирішено питання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів, процесуальних витрат та цивільний позов.

Згідно вироку суду обвинувачений водій ОСОБА_7 26.10.2018 близько 16.40 годин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем "ВАЗ 21043", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з перевищенням максимально допустимої в населених пунктах швидкістю руху, зі швидкістю біля 84,4 км/год автодорогою сполученням м. Вінниця - м.Гнівань, у напрямку м.Гнівань Вінницької області, у с.Агрономічне Вінницького району Вінницької області, неподалік перехрестя із дорогою, що веде в напрямку центра вказаного населеного пункту, не обрав безпечного бокового інтервалу, при випередженні велосипедистки ОСОБА_11 , яка рухалася в попутному напрямку по правому узбіччі, не вжив вчасних заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд передніми правими габаритами автомобіля на велосипед.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці події.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 967 від 27.12.2018 смерть ОСОБА_11 настала внаслідок сполучної травми тіла, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення і стоїть у причинному зв`язку зі смертю.
Згідно з висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 771 від 19.11.2018 на момент пригоди автомобіль "ВАЗ 21043", державний номерний знак НОМЕР_1 , перебував у технічно справному стані.
Відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи № 3093 від 20.11.2018 у крові обвинуваченого ОСОБА_7 виявлено алкоголь у концентрації 1,5 проміле, що свідчить про його перебування у стані алкогольного сп`яніння на момент даної пригоди.
Згідно з висновком судової комісійної комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 836/6839/6840/18-21 від 18.12.2018 в даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля "ВАЗ 21043", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п.п. 12.3, 12.4, 13.3 Правил дорожнього руху України.
Швидкість руху автомобіля "ВАЗ 21043", державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент наїзду складала- 84,4 - 88,1 км./год.
У ситуації, яка склалася водій автомобіля "ВАЗ 21043", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедистку, шляхом термінового гальмування з зупинкою автомобіля до смуги руху велосипедиста, при русі з допустимою для даних дорожніх умов швидкістю 50 км/год.
В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору в діях водія автомобіля "ВАЗ 21043", державний номерний знак НОМЕР_1 , обвинуваченого ОСОБА_7 убачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3, 12.4, 13.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля "ВАЗ 21043", державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Водій ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 2.9 (а), 12.3, 12.4, 13.3 Правил дорожнього руху України. Порушення водієм-обвинуваченим ОСОБА_7 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, перебуває у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із спричиненням смерті ОСОБА_11 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_10 ставиться питання про скасування вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 через невідповідність призначеного покарання обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого внаслідок м`якості з постановленням нового вироку з призначенням більш суворого основного покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання дійшов хибного висновку про наявність в діях обвинуваченого пом`якшуючої вину обставини щирого каяття, таким чином не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив йому покарання, яке за своєю м`якістю є явно несправедливим, не є достатнім для його виправлення.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні та представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 та прокурор ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили її задовольнити в повному об`ємі.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.
Наведені в апеляційній скарзі потерпілої порушення судом закону України в частині призначеного покарання, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.
Крім цього, відповідно до роз`яснень п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати, з-поміж іншого, i йога минуле, зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей (адміністративних стягнень).
При призначенні обвинуваченому покарання суд дотримався вимог названого закону i роз`яснень постанови Пленуму та, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного i призначив ОСОБА_7 покарання, яке є достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК); індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, зокрема те, що він вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, частково відшкодував завдану ДТП майнову шкоду, здійснює постійний догляд за своєю матір`ю похилого віку (1940 року народження), обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що призвело до смерті ОСОБА_11 .
На переконання апеляційного суду кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілої в частині незаконного визнання пом`якшуючої обставини, а саме щирого каяття, суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України при призначенні покарання однією з обставин, яке його пом`якшує, є щире каяття. У Постанові від 30.10.2018. (справа №559/1037/16-к) ККС ВС вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Окрім того, в постанові від 18.09.2019. (справа №166/1065/18) ККС ВС визначив, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Як убачається з матеріалів провадження та вироку суду, ОСОБА_7 повністю визнав провину у вчиненому, відразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди до прибуття працівників правоохоронних органів та медичних працівників залишався на місці події та намагався надати медичну допомогу потерпілій, в ході здійснення провадження намагався вживав заходи для виправлення ситуації, яка склалась шляхом надання матеріальної допомоги потерпілій в межах своїх фінансових можливостей. Окрім цього під час судового розгляду попросив пробачення в потерпілої.
Також необхідно зазначити, що обвинувачений усвідомлює необхідність понесення основного покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції частини статті, що свідчить про готовність нести таке покарання.
Як вбачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував тяжкість вчиненого злочину, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
З урахуванням наявності обставин, що пом`якшують покарання, які були встановлені судом першої інстанції та перераховані у вироку, з урахуванням особи винного, його готовності понести покарання, навіть за наявності обставин, що обтяжують покарання, дають підстави суду вважати, що судом належним чином вмотивовано можливість призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.
Порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлені, через що вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №№0000427, внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань 26.10.2018 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: