Провадження №11-сс/801/850/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні №0000229 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2020, якою скасовано письмове повідомлення про підозру, пред`явлене ОСОБА_7 20.08.2020, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України та зобов`язано прокурора, який провадить процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000229, виключити з ЄРДР відомості про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

встановив:
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2020 скаргу ОСОБА_8 , в порядку ст.303 КПК України задоволено. Скасовано письмове повідомлення про підозру пред`явлене ОСОБА_7 20.08.2020, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000229. Зобов`язано прокурора, який провадить процесуальне керівництво за досудовим розслідуванням кримінального провадження №0000229, виключити з ЄРДР відомості про дату та час повідомлення про підозру ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

Мотивуючи своє рішення слідчий суддя вказав, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 було складено та підписано старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_9 за погодженням із прокурором ОСОБА_6 20.08.2020.

Цього ж дня, відповідно до наданої заявником ОСОБА_8 копії повідомлення про підозру, дане повідомлення о 17:50год вручене ОСОБА_7 . При цьому, відповідно до наданої копії підозри, дане вручення було здійснено старшим слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_10 .

В судовому засіданні під час розгляду справи, слідчий ОСОБА_9 пояснив, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 20.08.2020, ним не вручалося, оскільки 20.08.2020 він здійснював вручення повідомлення про підозру іншим підозрюваним.

Разом із тим, із досліджених матеріалів кримінального провадження, а саме: оригіналу повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 20.08.2020, яке міститься в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 о 17:50год 20.08.2020 здійснив старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_9 . При цьому, сторона захисту вказує, що не отримувала такого повідомлення про підозру слідчим ОСОБА_9 та в ньому не розписувалася, а тому переконана, що оригінал повідомлення про підозру, який міститься в матеріалах кримінального провадження незаконний та необґрунтований. Крім того, слідчий ОСОБА_9 в судовому засіданні під відеозапис підтвердив ту обставину, що він повідомлення про підозру ОСОБА_7 не вручав.

На думку слідчого судді наведене свідчить, що в судовому засіданні знайшло своє підтвердження порушення слідчим вимог ст.278 КПК України щодо процедури вручення повідомлення про підозру та вимоги ст.9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Крім того, відповідно до протоколу обшуку від 12.08.2020 транспортного засобу марки «Ауді А6», р/н НОМЕР_1 , вбачається, що слідчим в ході обшуку виявлено, а в подальшому вилучено мобільний телефон марки «Айфон», з ІМЕІ: НОМЕР_2 . В ході обшуку, відповідно до протоколу, слідчим зазначено, що ним проведено огляд вищевказаного мобільного телефону, а саме додатку «Viber», який на ньому міститься та в ході такого огляду здійснено 23 фотознімки переписки з особою, яка записана під іменем « ОСОБА_11 ». Вказані фотознімки долучено до протоколу обшуку в кількості лише 6 штук.

Як вказує слідчий суддя, в даному випадку можна говорити, що втручання в особисте листування та особисту переписку особи, яка є власником мобільного телефону, без її письмової згоди на такий огляд чи ухвали слідчого судді в якій прямо надано дозвіл слідчому на такий огляд, виправдовувало, на той момент, потреби досудового розслідування, але слідчим даний телефон було вилучено, тому говорити про те, що потреби досудового розслідування виправдовували таку необхідність втручання у права та законні інтереси особи, безпідставно. Наведене свідчить, що проведення слідчим в ході обшуку, додатково огляду мобільного телефону особи із зняттям інформації та фотознімків особистого листування та особистої переписки особи, без її згоди та відсутності ухвали слідчого судді, яка прямо надає дозвіл слідчому на такий огляд, виходило з межі обшуку проведеного слідчим, а тому такий доказ не може вважатися належним та допустимим в рамках кримінального провадження.

Також, допити свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проведені поверхово, та жодним чином не підтверджують наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.

За наведених вище обставин, враховуючи, що органом досудового розслідування недотримано порядок повідомлення особі про підозру, та доводи сторони захисту знайшли своє підтвердження у поданій скарзі, зокрема, щодо необґрунтованості підозри, відсутності складових частин ч.3 ст.369 КК України та доказів в обґрунтування умислу ОСОБА_7 на надання неправомірної вигоди службовій особі, зважаючи на те, що у даному кримінальному провадженні відсутня потерпіла сторона, слідчий суддя дійшов до переконання, що скаргу слід задовольнити, а повідомлення про підозру скасувати.

В апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою відмовити в задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 .

Свої доводи апелянт обґрунтував тим, що вручення повідомлення про підозру ОСОБА_14 слідчим групи слідчих у даному кримінальному провадженню ОСОБА_10 не заборонено вимогами кримінального процесуального закону, вручення повідомлення про підозру відбулося відповідно до ч.1, 2 ст.278 КПК України.

Крім того, прокурор вказує, що повідомлення про підозру містить достатньо доказів, які би свідчили про обґрунтованість підозри ОСОБА_14 у вчиненні злочину за ч.3 ст.369 КК України, а питання про їх недопустимість має вирішуватись на стадії судового розгляду даного кримінального провадження, а не слідчим суддею.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_8 просив відхилити її посилаючись на те, що слідчий суддя віно встановив в своїй ухвалі, що повідомлення про підозру вручене 20.08.2020 із порушенням процедури.

Крім того, підозра, на думку захисника, ґрунтується на доказах, які були зібрані в межах іншого кримінального правопорушення, а тому мають бути визнані недопустимими, оскільки були зібрані до моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР.

Також, адвокат ОСОБА_8 просив суд залишити без уваги доводи прокурора про те, що слідчий суддя Вінницького міського суду своєю ухвалою від 28.08.2020 обираючи запобіжний захід ОСОБА_7 встановив обґрунтованість його підозри, оскільки таке рішення суду не має преюдиціального значення та не може братися до уваги під час розгляді цієї справи. Самих же доказів на яких ґрунтується підозра ОСОБА_7 не достатньо для переконання, що він взагалі вчиняв будь-який злочин.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовільнити його апеляційну скаргу, адвоката та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених положень закону, а висновки слідчого судді щодо порушення порядку вручення підозри та її необґрунтованості, щодо недостатності доказів та їх допустимості для вручення підозри не відповідають фактичним обставинам по справі.

Як вбачається із матеріалів справи 20.08.2020 старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 було складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ч.3 ст.369 КК України, в межах кримінального провадження №0000229 від 25.06.2020, яке того ж дня було вручено слідчим ОСОБА_10 .

Слідчий суддя у своєму рішенні вказав, що повідомлення про підозру вручено не тією особою: не слідчим ОСОБА_9 , а слідчим ОСОБА_10 , який не був уповноважений здійснювати повідомлення про підозру ОСОБА_7 , а тому оригінал повідомлення про підозру, який міститься в матеріалах кримінального провадження незаконний та необґрунтований.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновками слідчого судді, що вказаний факт свідчить про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Нормами кримінального процесуального закону не роз`яснюється значення терміну «вручення», що охоплює низку процесуальних дій, які мають бути виконані слідчим або прокурором.

Статтею 278 КПК України не встановлено, що вручення має здійснювати лише той слідчий, який склав оголошення про підозру, як на це вказує в своїй ухвалі слідчий суддя.

Слідчий суддя, аргументуючи своє рішення та вживаючи терміни «складання», «вручення» та «здійснення» зазначав, що вони є різними за змістом, але при цьому не вказав, чому різні процесуальні дії обов`язково має здійснювати лише один, конкретний слідчий.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу, що прокурор не доручав вручити повідомлення слідчому ОСОБА_9 , а він лише погодив повідомлення про підозру.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий ОСОБА_10 входить до складу групи слідчих в кримінальному провадженні за №0000229 від 25.06.2020 за ч.3 ст.369 КК України, а ОСОБА_9 є старшим слідчої групи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.39 КПК України, у випадку здійснення досудового розслідування групою слідчих, керівник органу досудового розслідування визначає старшого слідчої групи, який керує діями інших слідчих, отже може доручити слідчому групи слідчих у кримінальному провадженні вручити повідомлення про підозру.

Виходячи із аналізу вказаної норми колегія суддів вважає, що в окремих випадках повідомлення про підозру складається відповідальною особою, в даному випадку старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором ОСОБА_6 , проте вручення складеного документа особі можливе іншим слідчим, якому доручено здійснити таку процесуальну дію, в даному випадку слідчим ОСОБА_10 .

За змістом п.6 ч.2 ст.40 КПК України слідчий, який здійснює досудове розслідування, уповноважений зокрема повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру.

Отже на переконання колегії суддів в даному випадку слідчий ОСОБА_10 вручаючи повідомлення про підозру ОСОБА_7 діяв у спосіб визначений КПК.

Ніхто із учасників чудового розгляду не заперечив факт вручення слідчим ОСОБА_10 підозри, складеної ОСОБА_9 . Слідчий ОСОБА_9 пояснив, що в оригіналі підозри , яка міститься в кримінальному провадженні він поставив свій підпис помилково, що жодним чином не є доказом її незаконності вручення.

Щодо достатніх та допустимих доказів для оголошення підозри, то суд звертає увагу на наступне: підозра це процесуальне рішення прокурора, слідчого (за погодженням із прокурором), яке ґрунтується на зібраних доказах під час досудового розслідування та в якому формується припущення про причетність конкретної особи до вчинення кримінального правопорушення з повідомленням про це такій особі та із роз`ясненням її прав та обов`язків.

Згідно із п.3 ч.1 ст.276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках, зокрема, наявності достатніх доказів для підозри особи в учиненні кримінального правопорушення.

Обґрунтованою є підозра за наявності таких принципових обставин: 1) врученого письмового повідомлення про підозру з обов`язковим посиланням на докази вчинення особою кримінального правопорушення; 2) наявності в матеріалах кримінального провадження доказів, що підтверджують учинення особою кримінального правопорушення; 3) доведення перед судом вагомості й достатності наявних доказів про вчинення особою кримінального правопорушення; 4) оцінювання судом доказів учинення особою кримінального правопорушення.

Слід відмітити, що вимога достатності доказів до моменту притягнення особи до кримінальної відповідальності означає, що в розпорядженні слідчого повинна бути така сукупність доказів, яка, будучи неповною, приводить тим не менше до обґрунтованого висновку про винуватість особи, котра притягується, і виключає в цей момент розслідування протилежного висновку.

Особа обов`язково повідомляється про підозру передусім за наявності достатніх доказів для її підозри в учиненні кримінального правопорушення (п.3 ч.1 ст.276 КПК України).

На стадії досудового розслідування, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя може оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри, з врахуванням положень ст.17 КПК України, не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п.10 ч.1 ст.303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування, зокрема, при розгляді скарги, відповідно до зазначеної норми закону, слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри, в рамках розгляду зазначеної скарги, неможливий.

Тобто, можливість оскарження повідомлення про підозру пов`язана виключно з питанням її обґрунтованості, тобто достатності доказів для її повідомлення, а не з будь-якими іншими. Слідчий суддя перевіряє обґрунтованість підозри, а саме: стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення у вчинені якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу й місця його вчинення, а також інші суттєві обставини, відомі на момент повідомлення про підозру. Але така особа не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх допустимості.

Слідчий суддя не обґрунтовано вважав, що зі змісту наданих прокурором матеріалів, зокрема повідомлення про підозру від 20.08.2020, а саме викладення в ньому фактичних обставин кримінального правопорушення у вчинені якого підозрюється ОСОБА_7 , з зазначенням часу й місця його вчинення, а також інших суттєвих обставини, відомих на момент повідомлення про підозру, вбачається, що воно не відповідає зазначеним прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішеннями у справах «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 критеріям щодо здатності переконати стороннього спостерігача, що особа може бути причетна до кримінального правопорушення, тобто вказана причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є імовірною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

З системного аналізу правової позиції ЄСПЛ (справа «Ферарі-Браво проти Італії») щодо наявності у кримінальному провадженні повідомлення про підозру в контексті його суті як процесуального рішення, вбачається, що момент повідомлення про підозру є початком одного з найважливіших етапів досудового розслідування, на якому орган досудового розслідування на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів готовий висловити припущення щодо вчинення певною особою кримінального правопорушення, з метою отримання можливості здійснення подальших слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадження, однією з головних умов для здійснення яких є наявність повідомлення особі про підозру. При цьому, згідно з вищевказаною позицією ЄСПЛ, обсяг доказів, наявних у розпорядженні органу досудового розслідування, не обов`язково повинен бути достатнім для пред`явлення конкретній особі обвинувачення у кримінальному провадженні та скерування справи до суду, оскільки можливість вирішення питання про наявність чи відсутність достатньої для цього кількості доказів і є основною метою повідомлення про підозру та вчинення подальших процесуальних дій.

Відповідно до норм ч.1 ст.411 КПК України судове рішення визнається таким, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, ухвалу слідчого судді не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, у зв`язку із чим на підставі п.2, 3 ч.1 ст.409 КПК ухвала слідчого судді необхідно скасувати.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову.

Тому, керуючись ст.404, 405, 407, 409, 411, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2020, якою скасовано письмове повідомлення про підозру пред`явлене ОСОБА_7 20.08.2020, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України скасувати.

Відмовити у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру пред`явлене ОСОБА_7 20.08.2020, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000229.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4