ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №623/99/20 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2136/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
22 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04.03.2020 стосовно ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюма Харківської області, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не одружений, офіційно не працюючий, раніше судимий:
- 06.03.1993 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 213 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України відстрочено виконання вироку на 1 рік;

- 12.01.1995 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 206, ч. 2 ст. 141, ст. 105, ст. 42 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 06.09.1999 по відбуттю строку покарання;

- 16.08.2002 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.12.2004 умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 1 місяць 2 дні;

- 18.02.2008 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

- 15.09.2009 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 10.08.2013 по відбуттю строку покарання;
- 29.07.2015 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 395, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі, звільнений 04.01.2018 умовно-достроково з невідбутим терміном 8 місяців 15 днів,
засуджений:
-за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Вирішено питання про відшкодування судових витрат та долю речових доказів по справі.
Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів проти власності, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, повторно вчинив корисливі злочини проти власності за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 , повторно, в нічний час в кінці березня 2019 року, більш точні дата та час ані в ході досудового розслідування, ані під час судового розгляду не встановлені, маючи прямий умисел на крадіжку чужого майна з метою особистого збагачення, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно для власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи, що його дії ніким не помічені, шляхом вільного доступу з оглядового колодязю мережі водопостачання ІКВ ВКП, розташованого поблизу будинку № 42 по вул. Крутій в м. Ізюм Харківської області, таємно викрав чавунну кришку каналізаційного люку, діаметром 580 мм., яка належить Ізюмському комунальному виробничому водопровідноканалізаційному підприємству, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення - злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій стороні Ізюмському комунальному виробничому водопровідноканалізаційному підприємству, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 4014/19 від 06.12.2019, матеріальну шкоду на суму 312грн. 50коп.
Крім того, ОСОБА_7 , повторно, в ніч на 09.11.2019, більш точний час ані в ході досудового розслідування, ані під час судового розгляду не встановлений, маючи прямий умисел на крадіжку чужого майна з метою особистого збагачення, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно для власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи, що його дії ніким не помічені, шляхом вільного доступу з оглядового колодязю мережі водовідведення ІКВ ВКП, розташованого поблизу будинку № 39 по просп. Незалежності в м.Ізюм Харківської області, таємно викрав чавунну кришку каналізаційного люку, діаметром 580 мм., яка належить Ізюмському комунальному виробничому водопровідноканалізаційному підприємству, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення - злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій стороні Ізюмському комунальному виробничому водопровідноканалізаційному підприємству, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 4016/19 від 06.12.2019, матеріальну шкоду на суму 406грн. 25коп.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 , повторно, в ніч на 14.11.2019, більш точний час ані в ході досудового розслідування, ані під час судового розгляду не встановлений, маючи прямий умисел на крадіжку чужого майна з метою особистого збагачення, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно для власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи, що його дії ніким не помічені, шляхом вільного доступу з оглядового колодязю мережі водовідведення ІКВ ВКП, розташованого поблизу будинку № 6 по пров. Колодязному в м. Ізюм Харківської області, таємно викрав чавунну кришку каналізаційного люку, діаметром 590 мм., яка належить Ізюмському комунальному виробничому водопровідноканалізаційному підприємству, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення - злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій стороні Ізюмському комунальному виробничому водопровідноканалізаційному підприємству, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 4015/19 від 06.12.2019, матеріальну шкоду на суму 406грн. 25коп.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
Крім того, ОСОБА_7 , повторно, близько 19год. в кінці листопада 2019 року, більш точної дати ані в ході досудового розслідування, ані під час судового розгляду не встановлено, реалізуючи раптово виниклий прямий умисел на крадіжку чужого майна з метою збагачення, діючи із корисливих мотивів, через незачинені вхідні двері проник до будинку АДРЕСА_1 , діючи таємно для власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи, що його дії ніким не помічені, де з печей на твердому паливі, які знаходяться в кімнатах будинку, таємно викрав: металеві двоконфоркові плити без кілець у кількості 2шт., розміром 65х40см. кожна, загальною вартістю з урахуванням зносу 910грн., металеві дверцята 1шт., розміром 23х15см., вартістю з урахуванням зносу 149грн. 45коп., металеві одинарні колосники у кількості 2шт., довжиною 30см. кожний, шириною 4 см. кожний, загальною вартістю з урахуванням зносу 65грн. 80коп., що належать ОСОБА_8 .
Після чого ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 4179/19 від 18.12.2019, матеріальну шкоду на загальну суму 1125грн. 25коп.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 скоїв злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржуючи встановлені фактичні обставини та кваліфікацію, просить змінити вирок в частині призначення покарання, призначивши останньому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Просить застосувати до нього вимоги ст. 75 КК України
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, оскільки вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.
В судове засідання обвинувачений вкотре не з`явився, не повідомляє суд про причини неприбуття на призначені судові засідання, суд апеляційної інстанції вживав всі можливі заходи для його участі в справі, було також застосовано двічі привід, враховуючи думу прокурора, який пояснив, що оскільки обвинувачений належним чином повідомлявся, та в апеляційній скарзі не погіршується його становище, вважає за можливе продовжити розгляд справи за його відсутності.
Як вбачається з вироку суду (т.1 а.с.82-87), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.
Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно й об`єктивно дослідив обставини події, усім доказам, що є в кримінальному провадженні і були досліджені в судовому засіданні, дав належну оцінку, дійшовши правильного висновку щодо повної доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинах.
Його дії суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно та за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції достатньою мірою врахував характер, ступінь суспільної небезпеки злочину, дані про особу обвинуваченого.
Так, судом враховано, що ОСОБА_7 є громадянином України, не одружений, не працює, хоча є особою працездатного віку, на утриманні неповнолітніх та осіб похилого віку не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується формально посередньо, раніше неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності, військової служби не проходив, як раніше засуджений, про що свідчать копія паспорту громадянина України, характеристика з місця проживання, довідки лікарів, довідка Ізюмського ОМВК, вимога щодо судимості, копії вироків суду, та його особисті свідчення.
Суд першої інстанції також врахував і досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі, при виявленому середньому ризику небезпеки та високому ризику повторного кримінального правопорушення, може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб.
Згідно досудової доповіді органу пробаціїї ризик вчинення повторного злочину оцінено як високий, а ризик небезпеки для суспільства був оцінений як середній.
При призначенні покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України, віднесені до нетяжкого та тяжкого злочину, особу винного, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - рецидив злочинів.
Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини справи.

Стосовно доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про занадто суворе покарання, яке йому призначено судом першої інстанції, на думку колегії суддів слід зазначити наступне.

Санкція статті за якою засуджено ОСОБА_7 (ч. 2 ст. 185 КК України) передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк; санкція статті ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до шести років, тож суд першої інстанції призначив посереднє та мінімальне покарання, що передбачене санкціями вказаних норм, за якими його засуджено.
Як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції при призначені покарання дотримався вимог ст. 50 КК України, згідно якої метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Виходячи із вказаних вимог закону, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, враховуючи, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі і за злочини проти власності, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини вчинення злочину, особу винного, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, наявність негативної кримінальної тенденції, колегія суддів дійшла висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України не має.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляцію обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04.03.2020 стосовно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді