ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2105/20 Справа № 205/6851/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001973 від 30 липня 2018 року, за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Казавчин, Гайворонського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_9 ,
прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_12 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої адвокат ОСОБА_6
цивільного позивача ОСОБА_13 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 9 місяців.
Окрім того, судом вирішено цивільний позов потерпілих та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України, за таких обставин.
Так, 29.07.2018 близько 22 години, за адресою місця проживання обвинуваченого ОСОБА_8 до будинку АДРЕСА_1 прийшов раніше знайомий йому ОСОБА_14 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння.
Перебуваючи в приміщені кухні вказаного домоволодіння, під час спілкування, між обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_14 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_8 та ОСОБА_14 почали наносити один одному удари руками по тулубу та обличчю.
В ході конфлікту, обвинувачений ОСОБА_8 втратив рівновагу та впав на підлогу кухні обличчям до гори, а ОСОБА_14 опинився в положенні над ним, подовжуючи при цьому наносити удари руками та ногами, а потім сівши зверху на ОСОБА_8 схватив руками за його шию та почав душити. В цей момент ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні кухні, розташованої на території вказаного вище домоволодіння, усвідомлюючи, що напад на нього з боку ОСОБА_14 є реальний та суб`єктивно сприймаючи цей напад на себе, як реальну загрозу його життю та здоров`ю, маючи внутрішній мотив захисту свого життя та здоров`я від нападу останнього, підібрав з підлоги кухонного ножа, яким, діючи умисно, не бажаючи настання смерті ОСОБА_14 , але свідомо припускаючи що може заподіяти смерть останньому, перевищуючи межі необхідної оборони, здійснюючи дії, які явно не відповідають небезпечності посягання з боку потерпілого та обстановці захисту, умисно наніс ОСОБА_14 один удар в область шиї ріжучою частиною кухонного ножа, заподіявши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення шиї із ураження сосудів. Після отримання зазначеного тілесного ушкодження потерпілий залишися на підлозі, а ОСОБА_8 вийшов з приміщення.
В подальшому потерпілого ОСОБА_14 було госпіталізовано до медичного закладу для надання невідкладної медичної допомоги з діагнозом: «проникаюче колото-різаного поранення шиї із ураження сосудів». Вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння. Невдовзі, а саме 01.08.2018 ОСОБА_14 , від вказаних тілесних ушкоджень помер в Комунальному закладі «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради».
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_14 були виявлені тілесні ушкодження у виді: рани з ознаками забитої на верхній губі ліворуч ( з крововиливом навколо), крововилив на нижній губі ліворуч, садно у лобній ділянці ліворуч, крововилив у правій лобно-скроневій ділянці м`яких покривних тканин голови, синці на правому передпліччі, грудній клітині у ділянці грудини, передній поверхні грудної клітини ліворуч, лівому передпліччі, лівому плечі, правій гомілці, садно на лівому плечі, рана на передній поверхні шиї по середині, відповідно неї розсічення підлеглих м`язів та фасції з переду - назад та дещо право вправо, м`язів передньої поверхні шийного відділу хребта та правого поперечного відростку шийного хребця, операційно ушите розсічення загальної сонної артерії праворуч, крововилив у м`які тканини шиї з просоченням ключичних та грудної ділянки, слабке кровонаповнення внутрішніх органів, крововиливи під ендокардом сосочкових м`язів серця. Смерть потерпілого настала від проникаючого колото-різаного поранення шиї у вигляді рани на передній поверхні шиї з розсіченням підлеглих м`яких покривних тканин та загальної сонної артерії, котра у своєму перебігу ускладнилася розвитком шоку.
В апеляційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 максимальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, задовольнити позовні вимоги потерпілих та стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_5 й ОСОБА_13 в рахунок відшкодування моральної шкоди, кожній окремо, по 500000 гривень.
Обгрунтовуючи свої вимоги представник потерпілої - адвокат ОСОБА_6 посилається на незаконність та необгрунтованість вироку суду першої інстанції, який підлягає скасуванню через неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, істотні порушення вимог кримінального процесуального кодексу, невідповідність висновків суду викладених у вироку, фактичним обставинам провадження. Так, на думку адвоката, суд дійшов невірних висновків щодо наявності в діях обвинуваченого перевищення меж необхідної оборони, оскільки, як досудовим слідством так і в судовому засіданні не було встановлено наявності у обвинуваченого будь-який тілесних ушкоджень на шиї, що повністю підтверджується показами наданими в судовому засіданні суду першої інстанції експерта ОСОБА_15 , які суд оцінив невірно, що повністю спростовує покази обвинуваченого, який вказував, що наніс удар ОСОБА_14 через те, що той його душив. Адвокат вважає, що суд, при дослідженні матеріалів провадження, не повністю дослідив та проаналізував усі наявні в матеріалах провадження докази, зокрема, судом не було надано належної оцінки допиту потерпілого ОСОБА_16 в іншому кримінальному провадженні, де той розповів як в процесі сварки із ОСОБА_8 той наніс йому тілесні ушкодження топором, що характеризує ОСОБА_8 як особу агресивну, схильну до вживання спиртних напоїв та скоєєня умисних злочинів проти життя та здоров`я людини Також, суд не надав належної оцінки допиту фельдшера та хірурга лікарні, в яку привезли потерпілого та які вказали на те, що особа доставлена в лікарню була спочатку невідомою, мати і дружина обвинуваченого, не опізнали потерпілого, який стікав кров`ю, що лише вказує, що його родина намагалася якимось чином скрити цю пригоду. Разом з цим, потерпіла сторона не згодна з вироком суду в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди, оскільки це не відповідає фактичним встановленим обставинам провадження та вважає, що позовні вимоги потерпілих підлягають задоволенню в повному обсязі.
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК україни та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на незаконність оскаржуваного рішення, яке підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, прокурор вважає, що судом не вірно надано оцінку встановленим у судовому засіданні обставинам та дослідженим доказам, внаслідок чого невірно було зроблено висновок про спрямованість умислу обвинуваченого ї кваліфіковано його дії. Прокурор вказує на однобічність розгляду провадження судом, який фактично взяв до уваги лише покази обвинуваченого, які протирічать показам свідків та іншим доказам у провадженні. Прокурор зазначає, що локалізація тілесного ушкодження, яке спричинив обвинувачений потерпілому, явно свідчить про умисел ОСОБА_8 завдати саме смертельне поранення, й про умисел заподіяння потерпілому смерті, також свідчить поведінка обвинуваченого після нанесення удару ножем, а саме те, що він вибіг з кухні та закрив двері, і навмисно перешкоджав ОСОБА_14 залишити місце події, та побачивши стан потерпілого навіть не викликав йому швидку медичну допомогу. Разом з цим, прокурор звертає увагу на суперечливість показів свідка ОСОБА_17 та самого обвинуваченого, покази якого в частині нападу на нього ОСОБА_14 не підтверджуються жодними доказами дослідженими судом.
Крім цього, прокурор зазначає, що призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим через його м`якість, з огляду на те, що обвинувачений вину не визнавав, не розкаявся у вчиненному, тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які підтримали свою апеляційну скаргу та частково підтримали скаргу представника потерпілого; потерпілої та її захисника які підтримали свою скаргу та скаргу прокурора, захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення скарг, цивільного позивача, яка підтримала заявлені скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях вказує на необхідність аналізувати положення п.п. а п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п.58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п.34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).
Аналогічного висновку про необхідність «доведення винуватості особи у вчиненні злочину поза будь-яким розумним сумнівом», а відповідно і наведення його обґрунтованості у судовому рішенні, Верховний Суд України дійшов у постанові від 3 березня 2014 року у справі №5-49кс13, де зазначив про те, що необґрунтованість судових рішень є істотним порушенням таких засад судового провадження, як законність, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів, безпосередність дослідження показань та інших доказів. Ці порушення мають визнаватися достатніми і необхідними для визнання результатів розгляду обвинувачення сумнівними, недостовірними і такими, що не відповідають істині. За їх наявності судові рішення не можуть (не повинні) залишатися в силі.
Отже, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
Разом з цим, у справі "Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії", рішення від 22.09.2009 року, у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст.6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними.., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення..».
Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як видно із матеріалів провадження, дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, тоді як суд першої інстанції, за результатами судового розгляду цього провадження, перекваліфікував дії ОСОБА_8 на ст. 118 КК України, та на підтвердення цього у вироку послався на показання обвинуваченого, свідків, а також письмові докази.
Між тим, цим доказам суд належної оцінки не надав, не навів у вироку переконливих мотивів чому він відкидає кожен з доказів обвинувачення окремо та у їх сукупності, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.
Так, суд, дійшовши висновку про відсутність у обвинуваченого умислу на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - вбивство, вказав на те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані перевищення меж необхідної оборони, оскільки, завдаючи потерпілому ОСОБА_14 удар ножем, захищав себе від наявного, реального, протиправного і суспільно небезпечного посягання.
При цьому, суд виходив із того, що обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту показав лише спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , не стверджуючи при цьому про намір на умисне вбивство та у судовому засіданні обвинувачений показав, що він захищався від протиправного посягання на його життя з боку потерпілого ОСОБА_14 і мотивом його дій було прагнення захистити своє життя та здоров`я від нападу потерпілого.
Разом з цим, суд не надав належної оцінки локалізації тілесного ушкодження, яке завдав обвинувачений потерпілому, а саме в область шиї, в той час як він мав можливість нанести ОСОБА_14 поранення ножем у будь-яку частину тіла потерпілого, однак свідомо вибрав самий незахищений та важко доступний, за тих умов життєво важливий орган на тілі людини, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №1654/509-Е від 28.08.2018, згідно якого смерть потерпілого настала саме від проникаючого колото-різаного поранення шиї у вигляді рани на передній поверхні шиї з розсіченням підлеглих м`яких покривних тканин та загальної сонної артерії, котра у своєму перебігу ускладнилася розвитком шоку.
Окрім цього, згідно медичної карти, у потерпілого встановлена наявність алкоголю - 3,67 % проміле, тоді як судом не з"ясовано цих обставин, та не надано оцінки чи міг потерпілий у такому стані діяти таким чином, як стверджує у своїх поясненнях обвинувачений.
Поряд із цим, суд не врахував тих обставин, що обвинувачений після нанесення ОСОБА_14 ножем удару в шию, та після того, як потерпілий впав на підлогу, не намагався надати йому допомогу та викликати швидку, вийшов до коридору і закрив за собою двері, при цьому, тримаючи їх з метою не випустити ОСОБА_14 , тобто не тільки залишив місце вчинення злочину, а намагався перешкодити потерпілому залишити місце події.
При цьому, із показів свідка ОСОБА_17 , яка є матір`ю обвинуваченого, видно що швидку медичну допомогу викликала вона для обвинуваченого, а вже потім, коли приїхала швидка, вони вирішили спочатку відвести їх до потерпілого, який в той час стікав кров`ю на кухні.
Разом з цим, суд не надав належної оцінки тому, що згідно із висновком експерта №2860е від 17.09.2018 у обвинуваченого ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді численних синців та саден на поверхні тіла, голови та кінцівок, які за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, в той час як відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1654/509-Е від 28.08.2018 у потерпілого ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження у виді: рана з ознаками забитої на верхній губі ліворуч ( з крововиливом навколо), крововилив на нижній губі ліворуч, садно у лобній ділянці ліворуч, крововилив у правій лобно-скроневій ділянці м`яких покривних тканин голови, синці на правому передпліччі, грудній клітиніу ділянці грудини, передній поверхні грудної клітини ліворуч, лівому передпліччі, лівому плечі, правій гомілці, садно на лівому плечі, рана на передній поверхні шиї по середині, відповідно неї розсічення підлеглих м`язів та фасції з переду - назад та дещо право вправо, м`язів передньої поверхні шийного відділу хребта та правого поперечного відростку шийного хребця, операційно ушите розсічення загальної сонної артерії праворуч, крововилив у м`які тканини шиї з просоченням ключичних та грудної ділянки, слабке кровонаповнення внутрішніх органів, крововиливи під ендокардом сосочкових м`язів серця.
Окрім того, суд дійшовши висновку про наявність в діях обвинуваченого ознак саме перевищення меж необхідної оборони, через наявність суспільно-небезпечного діяння з боку потерпілого, яке виразилося у тому, що той сидівши на обвинуваченому зверху, душив його до такого ступеню, що той почав втрачати свідомість, не надав належної оцінки, що жодними доказами не встановлено наявність цього факту, зокрема, згідно висновку експерта, на підтвердження якого було допитано експерта ОСОБА_15 , яка підтвердила свої висновки та пояснила, що будь-яких видимих тілесних ушкоджень в області шиї у обвинуваченого виявлено не було.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення так і сторони захисту, та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про відсутність в діях обвинуваченого умислу на спричинення смерті потерпілому та необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого.
Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на ці обставини, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені, зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційних скаргах, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4