Провадження №1-кп/127/1095/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі

прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000301, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0000301 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України.
В судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні. Крім того, прокурор заявив клопотання про надання органу пробації доручення про складання досудової доповіді щодо обвинувачених.
Захисник ОСОБА_4 заперечив проти призначення справи до судового розгляду, вважає що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору для усунення ряд недоліків. Зокрема відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Зміст наведеної засади кримінального провадження детально розкривається положеннями ст. 17 КПК України, якою чітко визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
В контексті положень ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та
п. 2 ст. 6 Міжнародної Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини,
сторона захисту наголошує на неприпустимості твердження слідчого у
обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6
вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.303 КК України, оскільки
вина ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не доведена та не встановлена обвинувальним вироком суду.
З дотриманням наведених положень національного законодавства та норм
міжнародного права, ратифікованих Державою Україна, судом першої інстанції було вірно встановлено, що викладення тексту обвинувачення повинно відповідати вимогам норм ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст. 62 Коституції України, ст. 17 КПК України, що не було дотримано при складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Проте, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору, колегія суддів Вінницького апеляційного суду взагалі не надала жодної оцінки порушенню засади презумпції невинуватості, яке було допущене при складанні обвинувального акта у кримінальному провадженні. Більше того, суд апеляційної інстанції у своїй ухвалі від 04.12.2019 року фактично сам вдався до передчасного ствердження про наявність в діях обвинувачених винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, тим самим спрямовуючи подальший хід кримінального провадження в бік обвинувачення. По тексту обвинувального акту та ухвали Вінницького апеляційного суду від року, дії обвинувачених трактовано як доведені та вчиненні саме ними, без зазначення формулювання, що особи обвинувачуються у вчиненні відповідних дій, що є безумовним порушенням прав обвинувачених та наперед викликає до них суб`єктивне ставлення з боку судового органу та суспільства.
Наведене порушення презумпції невинуватості та ствердження про вчинення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочину, унеможливлює призначення кримінального провадження до розгляду та подальший об`єктивний розгляд справи по суті, оскільки таке порушення має наслідком формування у суду передчасного уявлення про винуватість обвинувачених ще до дослідження доказів і встановлення всіх обставин кримінального провадження.
Зокрема, всупереч вимогам ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення у кримінальному правопорушенні, яке інкримінують ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є неконкретним та унеможливлює правильну правову кваліфікацію їх дій. Зазначаючи в обвинувальному акті в правовій кваліфікації дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , про те, що кожен із них вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.ЗОЗ КК України, тобто і примушування особи до зайняття проституцією із застосуванням шантажу, вчинене службовою особою з використанням службового становища за попередньою змовою групою осіб,слідчий у викладі фактичних обставин кримінального провадження не зазначив того, які саме дії на виконання об`єктивної сторони інкримінованого їм злочину, вчиняв кожен із обвинувачених. У якому саме місці, у який саме час, у який спосіб та які саме дії кожним із обвинувачених вчинялись відносно кожної із потерпілих. Також у викладі формулювання обвинувачення слідчий не зазначив коли саме, у якому місці та за яких обставин мала місце попередня змова обвинувачених про спільне вчинення ними інкримінованого злочину.
Крім того, відсутність належного формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Права обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Враховуючи те, що судовий розгляд проводиться в межах висунутого особі обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є основою для захисту обвинуваченого в суді, а межі судового розгляду справи окреслюються висунутим обвинуваченням, перевірка якого відбувається під час судового розгляду, слід дійти висновку, що право особи на захист домінує над правом прокурора в подальшому змінити обвинувачення.
Виклад фактичних обставин в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000301 є неконкретним, не містить необхідних деталей інкримінованого злочину, що свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 3. ст. 291 КПК України та унеможливлює належний, повноцінний захист ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 від пред`явленого їм обвинувачення.
В обвинувальному акті, в порушення вимог ст. 291 КПК України, лише епізодично наведені події кримінального правопорушення, з висновком про те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин передбачений ч.2 ст. 303 КК України, об`єктивна сторона якого щодо кожного з обвинувачених не розкрита.
За змістом п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підставою для повернення обвинувального акта прокурору є його невідповідність вимогам цього Кодексу. Вимоги до оформлення обвинувального акту та перелік обов`язкових відомостей, які він має містити, прямо визначені положеннями ст. 291 КПК України. Відсутність в обвинувальному акті хоча б однієї складової, визначеної ч. 2 ст. 291 КПК України, вже свідчить про невідповідність такого обвинувального акта вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, що є безумовною підставою для його повернення прокурору. І саме на перевірку цих відомостей положення ст. 314 КПК України уповноважують суд першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, на рівні з іншими відомостями, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Як вже зазначалось стороно захисту, обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народився в селі Зарванці Вінницького району Вінницької області. Проте, такі відомості про особу ОСОБА_8 в обвинувальному акті відсутні, що однозначно свідчить про невідповідність обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000301 вимогам п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України. Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції правомірно, в межах наданих повноважень, встановив вказану невідповідність обвинувального акта вимогам п 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Доводи ж суду апеляційної інстанції про те, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень і встановив невірність місця народження ОСОБА_8 , виявляються неспроможними з огляду на те, що положення ст. 314 КПК України не забороняють суду першої інстанції оцінювати викладену в обвинувальному акті інформацію на її відповідність вимогам КПК України.
Як вірно вказав суд першої інстанції в ухвалі про повернення обвинувального акта прокурору: відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт має містити дату та місце його складення та затвердження. Таким чином посилання в обвинувальному акті лише на адміністративно-територіальну одиницю - «м. Вінниця» не відповідає вимогам вказаної норми.
В свою ж чергу, зазначення в обвинувальному акті лише адміністративно- територіальної одиниці - м. Вінниця, замість точного місця його складання, суперечить положенням п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України та свідчить про необхідність повернення обвинувального акта прокурору для усунення зазначеного недоліку.
Ще однією ознакою групи прокурорів виступає єдність процесуального статусу. Група прокурорів у кримінальному провадженні діє як єдиний процесуальний суб`єкт - прокурор. Процесуальні дії, що вчиняють прокурори, які входять до групи, мають характер взаємодоповнюваності та взаємозамінності й спрямовані на реалізацію прав та обов`язків прокурора відповідно до норм КПК України. Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акта, для здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000301 було створено групу прокурорів. В порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000301 не містить відомостей про всіх прокурорів, яким доручено здійснення процесуального керівництва у даному кримінальному провадженні, що також вказує на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_5 заперечила проти призначення справи до судового розгляду, підтримала думку захисника ОСОБА_4 . Додатково доповнила, що обставини, визначені ч.1 ст.91 КПК України повинні бути відображені в обвинувальному акті відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які слідчий (прокурор) вважає встановленими. Однак, старшим слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 (надалі - слідчим) та прокурором прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Вінницької області (надалі - прокурором) у вищевказаному обвинувальному акті проігноровано вказані положення Закону, що є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Всупереч вимогам ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України формулювання обвинувачення у кримінальному правопорушенні, яке інкримінують ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є неконкретним та унеможливлює правильну правову кваліфікацію їх дій. В обвинувальному акті маються ствердження слідчого про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.303 КК України, (а не обвинувачуються у його вчиненні), що є порушенням презумпції невинуватості та прав вказаних осіб.
Зазначаючи в обвинувальному акті в правовій кваліфікації дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , про те, що кожен із них вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.303 КК України, тобто примушування особи до зайняття проституцією із застосуванням шантажу, вчинене службовою особою з використанням службового становища за попередньою змовою групою осіб, слідчий у викладі формулювання обвинувачення не зазначив того, які саме дії на виконання об`єктивної сторони інкримінованого їм злочину, вчиняв кожен із обвинувачених. У якому саме місці, у який саме час, у який спосіб та які саме дії кожним із обвинувачених вчинялись відносно кожної із потерпілих.
Також у викладі формулювання обвинувачення слідчий не зазначив коли саме, у якому місці та за яких обставин мала місце попередня змова обвинувачених про спільне вчинення ними інкримінованого злочину.
Викладені обставини свідчать про неповному проведеного досудового розслідування та про те, що обвинувальний акт є неконкретним, що в подальшому може негативно вплинути на судовий розгляд, з урахуванням того, що відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Крім того, відсутність належного формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Права обвинуваченого на захист гарантується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього. Стверджуючи в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.303 КК України, (а не обвинувачуються у його вчиненні), слідчий порушив презумпцію невинуватості та права вказаних осіб.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали думку свого захисника ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що обвинувальний акт можна призначити до судового розгляду, який відповідає вимогам КПК, підстав для його повернення відсутні, а недоліки на які посилається сторона захисту будуть усунені.

Заслухавши думку учасників процесу суд дійшов наступного висновку.
Кримінальне провадження підсудне Вінницькому міському суду Вінницької області.
Підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктами 1-4 ч.3 ст.314 КПК України, відсутні.
Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що обвинувальний акт може бути призначений до судового розгляду, який слід призначити у відкритому судовому засіданні, оскільки відсутні підстави, передбачені ч.2 ст. 27 КПК України.
Судовий розгляд у кримінальному провадженні, відповідно до ч.1 ст. 31 КПК України, провести суддею одноособово.
Відповідно до вимог ст. 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачених, а також прийняття судового рішення про міру покарання, представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду; досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчинені злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.
Частиною четвертою ст. 314-1 КПК України передбачені випадки, коли досудова доповідь не складається. В підготовчому судовому засіданні не встановлено передбачених вказаною нормою підстав для не складання досудової доповіді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-316, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_4 та захисника обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Судовий розгляд у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України, призначити на 15.40 год. 09 лютого 2021 року в залі №40 Вінницького міського суду Вінницької області.
Судовий розгляд провести суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
В судове засідання викликати прокурора, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та свідків згідно реєстру матеріалів досудового розслідування.

Зобов`язати Вінницький міський відділ філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Браїлів, Жмеринського району Вінницької області, одруженого, має на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

Зобов`язати Вінницький міський відділ філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Зарванці Вінницького району Вінницької області, працюючого відділ кримінальної поліції Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 раніше не судимого.

Зобов`язати Вінницький міський відділ філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, працюючого відділ поліції №2 ГУНП у Вінницькій області оперуповноваженим, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше не судимого.
Досудову доповідь направити до Вінницького міського суду Вінницької області до 01 березня 2021 року.
Копію ухвали суду направити до Вінницького міського відділу Філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області для виконання.

Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.
Суддя: