Постанова

Іменем України
17 грудня 2020 року

м. Київ
Справа № 372/34/19
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/824/1678/20

Провадження № 51 4790 км 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000300 від 23 вересня 2016 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Обухів Київської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за ст. 367 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 24 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення.
Ухвалено процесуальні витрати в розмірі 989 гривень 60 копійок віднести за рахунок держави.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувалася в тому, що вона, обіймаючи посаду головного спеціаліста державного кадастрового реєстратора відділу державного земельного кадастру Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області, 13 червня 2014 року в своєму службовому кабінеті за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Малишка, 1, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, в порушення пунктів 110, 111 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, зареєструвала земельну ділянку, яка перебуває на праві постійного користування в Садового товариства «Геолог-2» на підставі Державного акту на право колективної власності на землю (серія КВ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності за № 6) та надала ОСОБА_8 витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ № 014 від 13 квітня 2014 року, кадастровий номер: :03:018:0043, чим порушила ст. 118 п. 6 Земельного кодексу України. 12 листопада 2014 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, якою затверджено «Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку вартістю 1 103 010 гривень. Такими діями ОСОБА_6 державним інтересам було спричинено тяжкі наслідки.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Даючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні, прокурор зазначає про неналежну оцінку показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вважає, що суд безпідставно послався як на докази на копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та довідки форми 6-зем, які були надані стороною захисту, не перевірено джерело їх походження, оскільки їх оригінали відсутні та їх місце перебування невідоме, дані докази отримані після закінчення досудового розслідування. Указує на те, що ОСОБА_6 зобов`язана була перевірити відповідність відомостей проекту землеустрою фактичним відомостям, оскільки мала місце реєстрація земельної ділянки, а не лише надання інформаційного витягу. Звертає увагу на те, що формування земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру з автоматичним перенесенням відомостей не здійснюється, поземельна книга при державній реєстрації кадастровим реєстратором земельної ділянки має підписуватись електронним цифровим підписом. Зазначає, що повноваження в посадовій інструкції регламентували діяльність головного спеціаліста Держкомзему, а повноваження кадастрового реєстратора регламентовані Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051. Звертає увагу на те, що у разі розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, у даному випадку СТ «Геолог-2», кадастровий реєстратор повинен відмовити у державній реєстрації і внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та видачі витягу з Державного земельного кадастру. Вважає, що ОСОБА_6 без наявності проекту землеустрою провела реєстрацію земельної ділянки та на підтвердження реєстрації видала витяг з Державного земельного кадастру, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_8 у відділі в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області не обліковується та не передався на зберігання до архіву відділу. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора, не надавши на них належних та достатніх відповідей, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_12 зазначає про необґрунтованість доводів прокурора, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 обґрунтованою та просив її задовольнити частково, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, зокрема вимог ст. 419 КПК України, є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
У апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, указувала на незаконність та необґрунтованість виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , просила його скасувати і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі та видачі витягів, на підставі ст. 49, ст. 74 ч. 5 КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги про незаконність виправдання ОСОБА_6 прокурор, серед іншого, зазначала про те, що суд першої інстанції однобічно дослідив докази, надані сторонами під час судового розгляду, зайняв позицію захисту, взявши до уваги надані стороною захисту недопустимі докази, відкинувши водночас докази сторони обвинувачення. Указувала на те, що місцевий суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо обов`язків ОСОБА_6 та наявності проекту землеустрою.
Прокурор зазначала про безпідставне врахування судом першої інстанції як доказу копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що була надана стороною захисту, не перевірено джерело її походження, оскільки її оригінал відсутній та місце його перебування невідоме. Крім того, прокурор звертала увагу на те, що цей доказ отримано після закінчення досудового розслідування, а тому він є недопустимим. Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06 червня 2017 року проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_8 у відділі в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області не обліковується та не передавався на зберігання до архіву відділу. Висновок про погодження проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки площею 0,5139 га не надавався.
Щодо повноважень та посадових обов`язків ОСОБА_6 в апеляційній скарзі прокурор посилалася на те, що повноваження в посадовій інструкції регламентували діяльність головного спеціаліста Держкомзему, а повноваження кадастрового реєстратора регламентовані Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051. Прокурор звертала увагу на те, що в формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування указані конкретні пункти 110 та 111 «Порядку ведення Державного земельного кадастру», затвердженого зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, які порушено. ОСОБА_6 зобов`язана була перевірити відповідність відомостей проекту землеустрою фактичним відомостям, оскільки мала місце реєстрація земельної ділянки, а не лише надання інформаційного витягу. У разі розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, у даному випадку СТ «Геолог-2», кадастровий реєстратор повинен відмовити у державній реєстрації і внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру та видачі витягу з Державного земельного кадастру.

Мотивуючи свої вимоги прокурор посилалася також на те, що суд першої інстанції фактично відкинув докази обвинувачення, які істотно могли вплинути на висновки суду, зокрема, офіційний документ акт на право постійного користування земельною ділянкою СТ «Геолог-2», який був наявний на час вчинення кримінального правопорушення і зберігався у відділі Держкомзему Обухівського району.
Прокурор зазначала, що ОСОБА_6 без наявності проекту землеустрою провела реєстрацію земельної ділянки та на підтвердження реєстрації видала витяг з Державного земельного кадастру.
Крім того, із журналу судового засідання від 01 липня 2020 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, прокурор порушував перед судом питання повторно дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження.
Суд апеляційної інстанції, зазначені доводи апеляційної скарги прокурора залишив поза увагою та відповіді на них не надав. Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд допустив формальних підхід, зазначивши в ухвалі про відсутність підстав для скасування вироку суду першої інстанції та постановлення нового вироку за апеляційною скаргою прокурора, оскільки прийняття такого рішення потребує переоцінки доказів, які не були безпосередньо досліджені судом апеляційної інстанції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не надав мотивованих відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність виправдання ОСОБА_6 за

ст. 367 ч. 2 КК України, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України, дійшовши передчасного висновку про законність виправдувального вироку суду першої інстанції.
Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню частково.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення. Інші доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність підлягають перевірці і з`ясуванню при новому розгляді в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3