Справа № 509/6663/20
УХВАЛА
24 грудня 2020 року. смт. Овідіополь
Слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши в приміщенні суду клопотання слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 по матеріалах досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001723 від 23.12.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Єреван, Вірменія, громадянина Вірменії, вірменина за національністю, маючого середню освіту, одруженого, офіційно не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Слідчий Овідіпольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 24.12.2020 року звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Із змісту даного клопотання вбачається, що 23.12.2020 року приблизно о 07 годині 15 хвилин підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на території «Промтоварного ринку 7 км», розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт.Авангард, вул.Базова, 20, поряд з торговими контейнерами №2418-№2420, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків між ним та реалізатором Хайрулла Маххаммад ШО, зумовлених непорозумінням щодо раніше придбаного у ОСОБА_7 товару, діючи умисно, усвідомлюючи характер суспільно небезпечного діяння та наслідки його настання, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , озброївшись наявним у нього туристичним газовим балоном, ємкістю 5л, наніс останньому удар в область голови, чим спричинив йому небезпечне для життя тілесне ушкодження у вигляді: саден лобу, ЗЧМТ, забій головного мозку, лінійного перелому черепа у лобній ділянці.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , бригадою «швидкої допомоги» ОСОБА_7 був госпіталізований до КНП «МКЛ № 1» у місті Одесі.

Згідно повідомлення про підозру від 24.12.2020 року ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Прокурор Іллічівської місцевої прокуратури в Одеській області ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що викладені в клопотанні та неможливість їх запобігання, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала своє клопотання та позицію прокурора, просила його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, просив застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід домашній арешт.
Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що матеріали клопотання містять достатні докази про доведеність підозри, хоча ступінь тяжкості завданих тілених ушкоджень на разі нічим не підтверджено. Просив застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід домашній арешт у нічний час або заставу.
Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази по даних матеріалах, оцінивши в сукупності всі обставини, заслухавши пояснення всіх учасників судового провадження, слідчий суддя, вважає, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою частково обґрунтоване та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Суд враховує положення ст. 5 Конвенції, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
У справі «Ілійков проти Болгарії» (заява N 33977/96) від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п. 28 рішення «Плешков проти України» (заява N 37789/05) від 10.02.2011 р. ЄСПЛ погоджується, що обґрунтована підозра у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, може на початку слугувати підставою для взяття її під варту. Крім того, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків є належною підставою для первинного взяття під варту.
Така позиція ЄСПЛ узгоджується з положеннями національного законодавства, зокрема ст.ст. 177, 183 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Встановлено, що 24.12.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Оскільки термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява N 42310/04) від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» (заява N 9627/81) від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: письмовими поясненнями ОСОБА_5 від 23.12.2020 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 23.12.2020 року, який попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 24.12.2020 року; довідкою КНП "Міська клінічна лвікарня №1" від 23.12.2020 року №7744.
Наявні докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, на думку слідчого судді, є вагомими та можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Крім того, в судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що він не заперечує самого факту нанесення ним тілесних ушкоджень Хайрулла Маххамад ШО шляхом жбурляння в останнього газового балону, який потрапив в голову ОСОБА_7 , чим завдано останньому тілесних ушкоджень.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким злочином, санкцією якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Підозрюваний ОСОБА_5 має повних 54 роки від народження, освіта загальна середня, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів підозрюваного фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , однак жодних доказів про фактичне місце проживання за вказаною адресою стороною захисту не представлено, офіційно не працює, зі слів підозрюваного він займається підприємницькою діяльністю сезонно та на даний час її не здійснює, одружений, утриманців не має, раніше не судимий.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років .

Зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий та прокурор обґрунтовано послалися на ризики, які передбачено п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі матиме можливість:
- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, є жителем іншої області. Таким чином, обґрунтовано можна стверджувати, що підозрюваний може ухилятися від кримінальної відповідальності, оскільки через відсутність стійких соціальних зв`язків та можливість реального покарання у вигляді позбавлення волі, останній може вчинити спробу направлену на ухилення від органу досудового розслідування та суду;
- незаконно впливати на потерпілого, свідків, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 часто буває на території «Промтоварного ринку 7 км» (зі слів підзрюваного один раз у два чи три місяці), де здійснює закупівлю товару під подальшу реалізацію, та йому відоме місце роботи потерпілого та свідків.

При цьому, слідчий суддя не погоджується із твердженнями прокурора та слідчого про наявність ризиків, передбачених п.4 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вони висловлені у формі припущення, так як належних та допустимих доказів, які б свідчили, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інші кримінальні правопорушення матеріали клопотання не містять та в судовому засіданні не представлено.
Сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція ЄСПЛ, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.
Враховуючи вище зазначене, наявність обґрунтованої підозри, встановлених ризиків, даних про особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даній стадії досудового розслідування є неприйнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, які передбачені ч.1 ст.176 КПК України, здатні запобігти встановленим ризикам та зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
Застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин, на думку слідчого судді, є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» (заява N 40107/02) від 10.02.2011 р., при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п.80).
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Встановлені обставини переконують слідчого суддю у необхідності обрання до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати житло за зареєстрованим місцем проживання, цілодобово, строком на шістдесят днів, в межах строку досудового розслідування, який буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків та запобігання ризикам, визначеним п.п. 1, 3ч.1 ст.177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поруки або застави не може бути обраний, зважаючи на високу ступінь суспільної небезпечності інкримінованого злочину.
При визначенні місця (адреси), де має перебувати (проживати) підозрюваний при виконанні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно посвідки на постійне проживання з 10.08.2012 року місце проживання підозрюваного ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Про проживання за вказаною адресою підозрюваним близько 20-ти років свідчать також письмові пояснення ОСОБА_5 від 23.12.2020 року та протокол допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 24.12.2020 року.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 пояснив, що за даною адресою проживають також його брат із сім`єю.
Також підозрюваним ОСОБА_5 повідомлено в судовому засіданні, що останнім часом він проживав зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_2 , однак дане повідомлення стороною захисту жодними доказами не підтверджено, тому суд відноситься до нього критично. Відомості про власника вказаної квартири також не представлені.
Тому, на думку слідчого судді, єдиним встановленим при розгляді клопотання законним місцем перебування (проживання) підозрюваного ОСОБА_5 при виконанні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є його місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на шістдесят днів, тобто до 16 години 40 хвилин 22.02.2021 року, в межах строку досудового розслідування.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_5 з-під варти, негайно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_5 залишати житло за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду.

Ухвалу передати до Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та Корабельного відділу поліції м.Миколаєва Головного управління Національної поліції в Миколаївській області для виконання за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню та закінчує свою дію 22.02.2021 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 28.12.2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1