ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадж. № 11-кп/807/1517/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Енергодарського міського суду Запорізької області,

розглянула 23 листопада 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2020 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодар Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

4 вересня 2018 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись по вул. Яценко, 4 в м. Запоріжжя, помітив ОСОБА_9 , яка йшла перед ним зі своєю малолітньою дитиною, після чого вирішив за допомогою газового балончику, який знаходився при ньому, заволодіти майном останньої. Далі, ОСОБА_8 підійшовши з заду до ОСОБА_9 , скориставшись моментом несподіваності, повернув її обличчям до себе та застосував відносно неї, а саме в обличчя газовий балончик, який знаходився при ньому, тим самим дезорієнтував її. Після застосування ОСОБА_8 відносно ОСОБА_9 газового балончика, останній шляхом ривку заволодів кольє у вигляді грецького малюнку «Версаче», яке належить ОСОБА_9 , яке вона придбала в 2009 році за грошові кошти в сумі 25 000,00 гривень та в момент здійснення на неї нападу з метою заволодіння її майном, знаходилося у неї на шиї. Таким чином, ОСОБА_8 , своїми умисними діями завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 25 000,00 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2020 р.:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає 3 (три) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Зараховано у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 строк знаходження під вартою в період з 04.09.2018 по 13.02.2019.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід Держави витрати на проведення експертизи № 6-489 від 05.10.2018 в розмірі 572 (п`ятсот сімдесят дві ) грн. 00 коп.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим у зв`язку з наступним. Зазначає, що працівники поліції порушили порядок отримання доказів, які передбачені ст.ст. 84, 85, 86, 87 КПК України, оскільки під час проведення огляду місця події поліцейські привезли його на місце події та представили потерпілій і свідкам, як особу, яка вчинила злочин. Звертає увагу, що у слідчій дії про впізнання особи брали участь не схожі особи, різного віку та одягнені у різний одяг. Отже, протокол затримання особи від 04.09.2020 р., диски з файлами на яких містяться дані щодо огляду місця події від 04.09.2018 року, дані щодо пред`явлення особи для впізнання від 04.09.2018 року слід визнати не допустимими і неналежними доказами. Зазначає, що у висновку експерта № 1191 від 18.09.2018 р. зазначено, що потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, тобто насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Крім того, під час затримання у нього не було вилучено ні кольє потерпілої, ні газового балончика. Просить вирок суду від 10.07.2020 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вказав про те, що дії обвинуваченого кваліфіковані невірно, просив виправдати обвинуваченого.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, пославшись на те, що злочин не вчиняв.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказавши про доведеність вини ОСОБА_8 , впізнання останнього потерпілою та свідками, зазначив про вірність кваліфікації дій обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається зі змісту поданої апеляційної скарги та пояснень обвинуваченого як у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді ОСОБА_8 оспорює свою причетність до злочину за ч.1 ст. 187 КК України, вказуючи, що він 04.09.2018 року ввечері перебував в районі вул. Яценко у м. Запоріжжя, де і був затриманий працівниками поліції, які йому повідомили, що він підходе під опис особи, яка вчинила напад на жінку.

Проте, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не вчиняв інкримінованого кримінального правопорушення та його перебування в іншому місці під час нападу на потерпілу, місцевий суд обґрунтовано з посиланням на сукупність досліджених доказів, відхилив позицію сторони захисту.

Так, за показаннями потерпілої ОСОБА_9 стосовно даних подій остання повідомила, що чоловік схватив її за шию і, повернувши до себе, бризнув в обличчя газовим балончиком, внаслідок чого вона почала чхати, почало пекти обличчя та очі, зірвав з її шиї кольє та втік.
Потерпіла вказала, що в момент повернення до цього чоловіка, вона роздивитися обличчя зловмисника та в чому він був одягнутий, надавши конкретний опис та вказавши на ОСОБА_8 як на особу, яка здійснила відносно неї напад. Додатково зазначала, що раніше бачила ОСОБА_8 , як працівника, який займався утепленням будинку, в якому вона мешкає. При цьому ОСОБА_9 беззаперечно стверджувала про вчинення даного злочину саме ОСОБА_8 .

Показання потерпілої узгоджуються з рапортом інспектора Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області № 26414 від 04.09.2018 року, згідно якого представник 3-ої лікарні СМП повідомив, що невідомий бризнув ОСОБА_9 в обличчя газовим балончиком, що спричинило хімічний опік очей, та відібрав золоту прикрасу (т.2 а.п. 2), протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 04.09.2020 року щодо притягнення до кримінальної відповідальності особу, яка 04.09.2018 приблизно о 18.10 год. по вул. Яценко відкрито зірвав з її шиї золоте кольє. (т.2 а.п.11), протоколом пред`явлення особи для впізнання від 04.09.2018 року з доданими фототаблицями, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка напала на неї 04.09.2018 по вул. Яценко у м. Запоріжжя, зазначивши за якими ознаками впізнала ОСОБА_8 (т.2 а.п.23-24), що відповідає дослідженому судом в порядку ст. 359 КПК України відеозапису вказаної процесуальної дії (т.2 а.п.27).

Свідок ОСОБА_10 , яка була очевидцем даних подій, підтвердила показання потерпілої ОСОБА_9 та вказала, що чоловік повернув голову потерпілої і бризнув їй в обличчя балончиком, після чого зірвав із шиї прикрасу та побіг. Також свідок підтвердила, що під час проведення впізнання в поліції того ж дня, вона впізнала обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, яка напала на потерпілу. При цьому свідок надавала детальний опис його зовнішності та одягу.

Показання свідка ОСОБА_10 щодо впізнання обвинуваченого узгоджуються із відомостями протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.09.2018 року з доданими фототаблицями та відеозаписом до нього. В ході проведення впізнання свідок впевненно вказала на ОСОБА_8 як особу, яка здійснила напад на потерпілу (т.2 а.п.30-36, 27).

Допитаний свідок ОСОБА_11 , який є працівником патрульної поліції вказав про обставини затримання ОСОБА_8 , зазначивши, що останній підходив під опис чоловіка, який здійснив напад на потерпілу.

Протоколом огляду місця події від 04.09.2018 року з доданими до нього фототаблицями та відеозаписом, за яким зафіксовано огляд місця подій(т.2 а.п.4-10).

Аргументи обвинуваченого щодо неналежності та недопустимості в якості доказів вищевказаного протоколу огляду та відеозапису до нього є безпідставними, оскільки вказана слідча дія проведена у відповідності до вимог ст.ст. 223, 237 КК України, протокол та відеозапис до нього відповідають вимогам наведених норм КПК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його відсутності на місці події також спростовуються даними зареєстрованого рапорту інспектора Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області № 26409 від 04.09.2018 року щодо звернення громадянина ОСОБА_12 , який був очевидцем вказаних подій, про напад на ОСОБА_9 (т.2 а.п. 3) та протоколу пред`явлення особи для впізнання від 04.09.2018 з доданими фото таблицями та відеозаписом щодо впізнання свідком ОСОБА_13 . ОСОБА_8 як особу, яка вчинила напад по ОСОБА_9 (т.2 а.п. 17-22, 27).

Отримані при дослідженні доказів об`єктивні дані безсумнівно вказують на здійснення ОСОБА_8 нападу на потерпілу із застосуванням небезпечного насильства, що слугує підтвердженням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо недопустимості протоколів пред`явлення особи для впізнання, проведених за участю потерпілої та свідків, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони відповідають вимогам ст. 228 КК України, і під час проведення відповідних слідчих дій потерпіла та свідки, які безпосередньо бачили нападника, що останніми було підтверджено в суді першої інстанції, детально зазначали про сукупність ознак, за яким впізнали ОСОБА_14 .

Одночасно колегія суддів зауважує, що у судових засіданнях як потерпіла ОСОБА_9 так і свідок ОСОБА_10 беззаперечно стверджували, що ОСОБА_8 вчинив напад на потерпілу, і будь-яких сумнівів у вказаних осіб з цього приводу не було.

Твердження апелянта з приводу того, що він був присутнім при огляді місці події, і свідки його бачили є такими, що не переконують судову колегія у недопустимості отриманих доказів. Обставинам затримання ОСОБА_8 передував опис нападника потерпілою і свідком ОСОБА_10 , що і надавало згідно ст. 208 КПК України працівникам поліції підстави для затримання ОСОБА_8 .

Хронологія вказаних подій та обставини затримання обвинуваченого також слугують підтвердженням правильності висновку місцевого суду.

Таким чином, слід констатувати неспроможність загальних доводів обвинуваченого про неналежність та недопустимість доказів на підтвердження його провини.

Потерпіла ОСОБА_9 повідомила про звернення за медичною допомогою та встановлення їй діагнозу «хімічний опік очей».

Висновок експерта №1191 від 18.09.2018 року підтверджує отримання ОСОБА_9 хімічного опіку кон`юнктиви обох очей та не виключає можливість розпилювання в ділянки обличчя вмісту газового балончику, як зазначено у обставинах справи (т.2 а.п. 64-65).

Відповідаючи на доводи обвинуваченого з приводу отримання потерпілою лише легких тілесних ушкоджень, тобто насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, колегія суддів виходячи з наступного.

Так, ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 187 КК України, є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності", застосування до потерпілого без його згоди отруйних чи сильнодіючих речовин (газів) з метою заволодіння його майном потрібно розглядати як насильство і залежно від того, було воно небезпечним для життя або здоров`я чи не було, кваліфікувати такі дії за ч. 2 ст. 186 КК або за відповідною частиною ст. 187 КК.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння.

Слід зауважити, що використання газового балончика при заволодінні чужим майном створює склад розбійного нападу тоді, коли таке застосування газової речовини або погроза її застосування під час вчинення злочину було чи могло бути небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Як убачається з судово-медичної експертизи, потерпіла ОСОБА_9 отримала хімічний опік кон`юнктиви обох очей внаслідок застосування газового балончика, що на переконання колегії суддів є небезпечним для здоров`я.

Отже безсумнівним є факт здійснення ОСОБА_8 нападу, направленого на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 із застосуванням по відношенню до останньої насильства, яке виразилося у розпиленні хімічної речовини із балончика в обличчя потерпілої, що вказує на ознаку небезпечності для здоров`я.

Місцевий суд надав оцінку й іншим письмовим доказам щодо обставин вищенаведених подій, а саме витягу з ЄРДР № 0002220 від 04.09.2018 року (т. 2 а.п. 1), постановам про визнання речовими доказами (т.2 а.п. 8-9, 25-26, 46-51), протоколу затримання особи від 04.09.2018 року (т.2 а.п. 13-16), які не оспорюються стороною захисту.

Доводи обвинуваченого з приводу відсутності у нього газового балончику та кольє при затримання, що було предметом розгляду в суді першої інтонації та чому надана ґрунтовна оцінка, з якою погоджується апеляційна інстанції, з урахуванням обставин залишення обвинуваченим місця скоєння злочину та його затримання через деякий час є недостатньо переконливими та неспроможні спростувати висновок суду щодо здійснення нападу на потерпілу ОСОБА_9 саме ОСОБА_8 .

Покази потерпілої з приводу викраденої золотої прикраси, її опис та зазначення вартості станом на час придбання у 2009 році є послідовними, не виявляють чогось вочевидь невідповідного, тим паче вартість майна у даному випадку через кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.1 ст. 187 КК України не має вирішального значення.

Перелічені у вироку і досліджені судом першої інстанції докази, які є послідовними, логічно поєднуються один з одним, у своїй сукупності відтворюють події інкримінованого кримінального правопорушення та без будь-якого сумніву доводять провину ОСОБА_8 за ч.1 ст. 187 КК України. Судова колегія констатує відсутність підстав піддавати сумніву достовірність та допустимість доказів, які у своїй сукупності та за критерієм достатності переконують суд в правильності висновку районного суду про вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин справи, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, колегією суддів не виявлено.

Районний суд, аналізуючи допустимість вказаних доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх збирання, досліджені докази обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку.

Стосовно вимог обвинуваченого про скасування обвинувального вироку та ухвалення виправдувального, то колегія суддів констатує їх невідповідність вимогам ст. 407 КПК України, підстав для закриття кримінального провадження, що передбачено положеннями ст. 417 КПК України судова колегія не знаходить.

Апеляційний перегляд здійснено у межах доводів апеляційної скарги, що відповідає вимогам ч.1 ст. 404 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2020 року, відносно ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 187 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4