У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2020 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Апелянт просить ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2020 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повернуто прокурору - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2020 року, обвинувальний акт повернуто прокурору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Апелянт не погоджується з ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2020 року, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України та містить всі обов`язкові складові, визначені в ч. 2 вказаної статті та при формулюванні обвинувачення за ч. 1 ст. 122 КК України дотримано вимоги закону щодо зазначення часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення в тому обсязі, в якому вони були встановлені прокурором під час досудового розслідування.

Вказує, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки не тільки перевірив обвинувальний акт на відповідність вимогам Закону, а фактично надав оцінку викладеним у ньому обставинам кримінального правопорушення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування Король обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

В обвинувальному акті, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції, пославшись на порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, дійшов висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України, а саме, обвинувальний акт не містить конкретного формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_6 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій обвинуваченого, визначаються межі судового розгляду.

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню провадження до судового розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Як слідує із змісту обвинувального акта, дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, але у формулюванні обвинувачення, не зазначено який з двох альтернативних наслідків умисного ушкодження спричинили його дії тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Крім того належним чином не викладено формулювання обвинувачення із зазначенням всіх елементів, а саме місце, час спосіб та мотиви вчинення злочину, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 , що позбавляє обвинуваченого захищатись від висунутого проти нього обвинувачення.

Такий обвинувальний акт, який містить недоліки та суперечності, суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Також слід врахувати, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України з наведених в оскаржуваній ухвалі та даному рішенні підстав. Такі порушення перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Саме тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, для приведення у відповідність до вимог КПК України.

Відсутність конкретного викладення формулювання обвинувачення в обвинувальному акті може істотно вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд та порушення права на захист обвинуваченого. В подальшому це позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, є необґрунтованими.

Обвинувачення має бути викладено в чіткій, категоричній формі, не повинно допускати двоякого трактування. І саме такий принцип при складанні процесуального рішення та викладенні обвинувачення має належним чином забезпечити виконання завдання кримінального провадження, закріпленого у ст. 2 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд вийшов за межі повноважень під час підготовчого судового засідання є безпідставними, адже суд не вдавався до оцінки доказів по справі, а лише перевірив обвинувальний акт на наявність у ньому відомостей, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України.

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 липня 2020 року, якою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, повернуто прокурору залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: