Справа № 753/5485/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3740/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
08 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відео-конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
10.09.2020 року під час судового засідання в порядку ч. 3 ст. 331 КПК України судом поставлено на розгляд питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою, прокурор просив продовжити всім обвинуваченим строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів у зв`язку із існуванням ризиків, які були враховані судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідка та потерпілу, відповідно до вимог ст. 177 КПК України не зменшилися. Обвинувачені та їх захисники заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів безпідставності та необґрунтованості заявленого прокурором клопотання.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 на 60 днів до 08.11.2020 року, включно, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Ухвалу суду вважає незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ризики, які були зазначені стороною обвинувачення є недоведеними та необґрунтованими, вважає, що у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_7 буде переховуватись, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, так як вказані обставини не підтверджені належними доказами. Зазначає, що обвинувачена має постійне місце проживання, а тому для забезпечення її прав застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту було б справедливим та обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до висновку, що дане апеляційне провадження не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
За таких обставин захисник обвинуваченої має право на оскарження ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.
Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
На підставі наведеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 28.10.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 та ухвалою апеляційного суду від 09.11.2020 року провадження призначено до розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона за ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 України, який є умисним, корисливим та тяжким злочином.
Виходячи з даних матеріалів контрольного провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на більш м`який.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої ОСОБА_7 під вартою.
Доводи адвоката про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Таким чином, враховуючи зазначені обставини, а також суспільну небезпечність злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , конкретні обставини справи та особу обвинуваченої, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченої ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою жодним чином не зменшились.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання до шести років позбавлення волі, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме вчинення корисливого злочину проти власності за попередньою змовою групою осіб, дані про особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово судима за злочини проти власності, офіційно не працевлаштована, не має законного джерела доходів для існування, може переховуватись від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченою процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, про який просить захисник обвинуваченої, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги адвоката, колегія суддів за наслідками їх розгляду вважає необхідним вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: