Справа № 728/1725/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/823/20
Категорія - продовження строку тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з вищою освітою, не працюючому, раніше не судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 18 грудня 2020 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду в частині продовження строку дії запобіжного заходу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , з тих підстав, що ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою винесена з грубим порушенням норм КПК України.

Звертає увагу, що положеннями ст. 315 КПК України, продовження строку дії запобіжного заходу не передбачено і продовження таких строків є незаконним. Лише визначено, що у разі відсутності клопотань про обрання, зміну чи скасування раніше обраного запобіжного заходу, вони вважаються продовженими. При цьому, третє речення частини 3 ст. 315 КПК України визнано не конституційним. Зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи. Отже, у разі відсутності вмотивованого судового рішення, яким дозволено позбавлення особи свободи на період, визначений цим судовим рішенням, така особа має бути негайно звільнена.

Вказує на те, що клопотання про продовження строків тримання під вартою було надано стороні захисту лише у судовому засіданні, а через те, що обвинувачений приймав участь у судовому розгляді в режимі відеоконференції, то йому воно взагалі вручено не було. До самого клопотання прокурором не було надано матеріалів, якими обґрунтовуються доводи про необхідність продовження міри запобіжного заходу, чим грубо порушений принцип змагальності та диспозитивності кримінального провадження. При цьому, викликає сумнів, на підставі яких доказів суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, якщо прокурором не було надано жодного доказу, який б свідчив про наявність всіх обставин, передбачених статтями 194 та 199 КПК України.

Прокурором також не було надано жодного доказу, який би свідчив про наявність обґрунтованої підозри, а суд цих обставин не перевірив.

Щодо заявлених у клопотанні ризиків, які суд визнав доведеними, захисник вказує на те, що ОСОБА_6 , після незаконного затримання та утримання 04 травня 2017 року без жодних перешкод перетнув кордон України, адже не мав жодної для цього заборони. Після цього ще декілька разів перетинав кордон з Російською Федерацією, де офіційно перебував, кілька разів продовжував строк офіційного перебування, мав прописку та дозвіл на працевлаштування, навіть притягувався до адміністративної відповідальності. Він був затриманий, коли добровільно з`явився на виклик дільничного та навіть не знав про те,що перебуває у міжнародному розшуку. Матеріали справи не містять постанови оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук, а з наявних даних убачається, що інформація про перебування у розшуку датована 27 березня 2019 року. Таким чином, до 2019 року ОСОБА_6 у міжнародному розшуку не перебував.

На даний час досудове розслідування закінчене, всі докази сторони обвинувачення та сторони захисту зібрані та подані, а тому не зрозумілим є ризик про можливість ОСОБА_6 знищити, сховати або спотворити предмета та документи, які були предметами злочинів.

Сумнівним, на думку апелянта, є і можливість ОСОБА_6 вплинути на потерпілого та свідків, оскільки потерпілий ОСОБА_9 дав показання про те, що з обвинуваченим не знайомий і дізнався про нього від слідства, усі інші потерпілі та свідки жодних показань щодо її підзахисного не надавали.

Усі наведені у клопотанні та у судовому рішенні ризики є абсолютно необґрунтованими та надуманими, не підтверджуються жодним доказом. При цьому, в ухвалі суду окрім вказівки на тяжкість злочину,який інкримінується ОСОБА_6 , не зазначено обставин, які свідчать про існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

З огляду на практику Європейського Суду, при вирішені питання щодо обрання міри запобіжного та її продовженні, суд не може керуватися самим лише фактом про тяжкість вчиненого злочину та можливу міру покарання для обвинуваченого, а має враховувати наявність та обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти аргументів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, яке полягає у тимчасовому обмеженні прав людини згідно кримінально-процесуального законодавства та має на меті запобігти новим кримінальним правопорушенням, забезпечити виконання покладених на особу обов`язків та її належну процесуальну поведінку.

Під час судового розгляду кримінального провадження суд вправі, на підставі ст. 331 КПК України, продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу. Права та обов`язки підозрюваного та обвинуваченого однакові, за виключенням окремих нюансів.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 296 КК України, одне з яких є особливо тяжким злочином, та які вчинені із застосування зброї у складі організованого угрупування, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку злочинів та підозрюваних у їх вчиненні осіб.

04 травня 2017 року ОСОБА_6 був затриманий, цього факту не заперечує і сторона захисту. Цього ж дня, йому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та під підпис вручено повістку про необхідність з`явитись 10 травня 2017 року для проведення слідчих та процесуальних дій, а також для обрання міри запобіжного заходу. У призначений день та час ОСОБА_6 не прибув.

Відповідно до довідки УІПКП «102» ГУНП в Чернігівській області від 10 травня 2017 року за даними системи «Аркан-МВС» 05 травня 2017 року ОСОБА_6 перетнув державний кордон України з Республікою Білорусь, використавши закордонний паспорт та на територію України, не повернувся.

12 травня 2017 року ОСОБА_6 був оголошений у розшук, а 19 серпня 2017 року у міжнародний розшук каналами Інтерполу.

Отже, перетинаючи кордон України 05 травня 2017 року, ОСОБА_6 достеменно знав про те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та свідомо залишив країну.

Посилання захисника на те, що потерпілі та свідки надали показання про те, що не знайомі з ОСОБА_6 не виключає можливостей, що обвинувачений зможе чинити тиск на них, з метою зміни останніми своїх показань. Тим більше, що судом приймаються до уваги виключно ті показання потерпілих та свідків, які будуть отримані під час судового розгляду.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, апеляційний суд не вправі розглядати доведеність чи не доведеність обвинувачення, так само як і обґрунтованість чи необґрунтованість підозр, оскільки надання оцінки доказам буде втручання в судовий розгляд кримінального провадження, який на даний час триває.

Вручення клопотання під час судового розгляду про продовження строку тримання під вартою, в строки, передбачені під час досудового розслідування, кримінально-процесуальним законом не передбачено. Сторона захисту ознайомилися зі змістом клопотання, висловила свої заперечення, з якими не погодився суд, виклавши мотиви та обґрунтування прийнятого рішення.

Постійна робота ОСОБА_6 на території Російської Федерації, звідки він був екстрагований в Україну, відсутність у нього в Україні міцних соціальних зв`язків, перебування його тривалий час в розшуку, стадія кримінального провадження судовий розгляд, характер обвинувачення та суворість можливого покарання, свідчать про те, що судом враховані усі реально існуючи ризики і обґрунтовано продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12