ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/166/20 Головуючий по 1 інстанції
ЄУНСС: 711/5233/18 Категорія ч. 2 ст. 286 КК УкраїниОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинувачених захисників потерпілого представника потерпілого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000086 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_13 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, громадянина України, працюючого трактористом ТОВ «Лідерагро», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Краснодон Луганської області, громадянина України, приватного підприємця, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 до обвинуваченого ОСОБА_8 і ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» залишено без розгляду.

Відмовлено в задоволенні цивільних позовів потерпілої ОСОБА_14 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування моральної, і матеріальної шкоди у вигляді витрат на встановлення надгробного пам`ятника, витрат на поховання і проведення поминального обіду.

Задоволено частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_15 та стягнуто на її користь:

-з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., а в рахунок відшкодування моральної шкоди 49 232 грн., а всього на загальну суму 54 232 грн.;

-з Моторного (транспортного) страхового бюро України на відшкодування моральної шкоди 768 грн. та в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 357 грн. 25 коп., а всього на загальну суму 16 125 грн. 25 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 10 834 грн. 80 коп.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він близько 17 год. 12.03.2016, керував автомобілем Ford Fusion державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався в крайній лівій смузі руху по вул. Благовісна в м. Черкаси зі сторони вул. Пастерівської в напрямку вул. Б.Хмельницького. Порушуючи вимоги пунктів 2.3 «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_8 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, рухався з перевищенням дозволеної в населених пунктах швидкістю, маючи технічну можливість уникнути зіткнення, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21130 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який, рухаючись в середній смузі руху по вул. Благовісна в м. Черкаси зі сторони вул. Пастерівська в напрямку вул. Б.Хмельницького, порушуючи вимоги пунктів 2.3 «б», 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою і, знаходячись поблизу перехрестя з вул. Б.Хмельницького, перед поворотом ліворуч своєчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху, виїхав на ліву смугу, не надавши дорогу попутному транспортному засобу автомобілю Ford Fusion державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В результаті зіткнення автомобіль Ford Fusion втратив керованість, виїхав на тротуар за перехрестям з вул. Б.Хмельницького зліва відносно напрямку свого руху, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_16 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, крововиливів під м`якими мозковими оболонками півкуль мозку та мозочка, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, а пасажир автомобіля Ford Fusion потерпіла ОСОБА_15 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді травми шийного відділу хребта з нестабільністю сегменту в ділянці четвертого та п`ятого шийних хребців, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 2.3 «б», 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_16 та заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_15 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Суд першої інстанції на основі досліджених в судовому засіданні доказів визнав невинуватим ОСОБА_8 пред`явленому обвинуваченні та виправдав за недоведеністю вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він біля 17 год. 12.03.2016, керуючи автомобілем ВАЗ 21130 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в середній смузі по вул. Благовісна в м. Черкаси зі сторони вул. Пастерівської в напрямку вул. Б.Хмельницького. Порушуючи вимоги пунктів 2.3 «б», 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, обвинувачений ОСОБА_7 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою і поблизу перехрестя з вул. Б.Хмельницького перед поворотом ліворуч завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху, виїхав на ліву смугу, не надавши дорогу попутному транспортному засобу - автомобілю Ford Fusion державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався позаду в лівій смузі руху в попутному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів, після чого автомобіль Ford Fusion втратив керованість, виїхав на тротуар за перехрестям з вул. Б.Хмельницького зліва відносно напрямку свого руху, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_16 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, забою головного мозку, крововиливів під м`якими мозковими оболонками півкуль мозку та мозочка, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в комунальному закладі «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» Черкаської міської ради, а пасажир автомобіля Ford Fusion потерпіла ОСОБА_15 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді травми шийного відділу хребта з нестабільністю сегменту в ділянці четвертого та п`ятого шийних хребців, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Порушення обвинуваченим ОСОБА_7 пунктів 2.3 «б», 10.1, 10.4 Правил знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_16 і спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкодження потерпілій ОСОБА_15 .

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині виправдування ОСОБА_8 через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і та обґрунтоване судове рішення.

Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_8 та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. При цьому вирок щодо ОСОБА_7 , яким призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки із звільненням від відбуття покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - залишити без змін.

Посилається на те, що суд, в ході розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , не виконав вимог ст.ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України і роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ від 29.06.1990 № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та упереджено підійшов до оцінки доказів наданих стороною обвинувачення, на яких ґрунтується обвинувачення, а рішення про недоведеність вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину побудував на суперечливих висновках експертиз, не проаналізувавши їх в сукупності, взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості та достатності.

Зазначає, що суд не дав оцінки доказам, наданим стороною обвинувачення, якими встановлено неправомірність дій обвинуваченого ОСОБА_8 , що спрямовані на порушення ПДР та стали причиною ДТП, внаслідок чого настала смерть потерпілої, а інша потерпіла отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вказує, що судом безпідставно вказано про недоведеність вчинення ОСОБА_8 кримінального діяння з посиланням на показання останнього про те, що незначне перевищення швидкості не перебуває у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_16 і травмування потерпілої ОСОБА_15 .

Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 не визнавши своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, фактично надав показання про вчинення ним ДТП при перевищенні швидкості зі смертельним наслідком та отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншою потерпілою, на що суд при ухваленні виправдувального вироку не зважив. При цьому, посилається на те, що судом безпідставно залишено поза увагою показання потерпілої ОСОБА_15 , яка перебувала в салоні в якості пасажиру, про те, що транспортний засіб ОСОБА_8 рухався зі швидкістю 70 км/год. в лівій крайній смузі. Попереду них в середній смузі рухався автомобіль ВАЗ, який змістився ліворуч, у зв`язку з чим транспортні засоби зіткнулись і автомобіль, в якому вона перебувала, виїхав на тротуар, де збив пішохода, а вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Також вказує про залишення поза увагою судом показань свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які чули звук удару внаслідок зіткнення двох автомобілів, однак самого зіткнення не бачили; ОСОБА_19 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні автомобіля «ВАЗ 21130» під керуванням ОСОБА_7 про те, що автомобіль рухався посередині вулиці і завчасно почав перестроюватися ліворуч, оскільки на перехресті мав намір здійснити маневр повороту, однак автомобіль Ford Fusion на великій швидкості допустив з ним зіткнення, виїхав на тротуар де збив жінку.
Крім того наполягає на упередженому підході суду до оцінки висновків експертів, які в сукупності вказують на наявність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення за наведених в обвинувальному вироку обставин.
Звертає увагу на те, що суд у вступній частині вироку навів не усіх прокурорів, які приймали участь в ході судового розгляду, що є порушенням ст. 374 КПК України.
Узагальнюючи доводи прокурор просить в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення допитати експертів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про допит яких судом першої інстанції безпідставно відмовлено та повторно дослідити встановлені під час кримінального провадження обставини, зокрема: допитати свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; потерпілу ОСОБА_15 ; дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Будучи належним чином повідомленими про дату час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпіла ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та представники цивільних відповідачів ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», Моторного (транспортного) страхового бюро України, що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки: прокурора про задоволення апеляційних вимог в повному обсязі з наведених в апеляційній скарзі підстав; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 про законність, обгрунтованість вироку суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги прокурора; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційні вимоги прокурора; потерпілого ОСОБА_11 , який у вирішенні апеляційної скарги поклався на розсуд суду, а в судових дебатах вирок просив залишити без змін; представника потерпілого - адвоката ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не належить.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
На думку колегії суддів, вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

Зокрема, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, а також визнання невинуватим ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні, відповідають фактичним обставинам провадження, встановленим в ході судового розгляду, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини провадження, доведеність винуватості, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, вид та розмір призначеного йому покарання і подальше застосування положень п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», учасниками судового провадження не оспорюються. Як і не оспорюється рішення суду в частині відмови у задоволенні цивільних позовів до обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілої ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної шкоди, потерпілого ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди у вигляді витрат на: встановлення нагробного пам`ятника; поховання; проведення поминального обіду, а також часткове задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_15 про стягнення на її користь з ОСОБА_7 процесуальних витрат на правову допомогу, відшкодування моральної шкоди та стягнення на її користь з Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальної та моральної шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням положень ч. 1 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2019 в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Що стосується вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2019 в частині визнання невинуватим ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та його виправдування на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, то колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається із обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000086, окрім ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України обвинувачується ОСОБА_8 . Зокрема, орган досудового розслідування обвинувачує ОСОБА_8 в тому, що порушення ним вимог пунктів 2.3 б), 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_16 , та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_15 .
На думку сторони обвинувачення, причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме даними: протоколу огляду місця події від 12.03.2016 з додатками до нього; висновку судово-медичної експертизи № 03-01/207 від 14.03.2016; висновку судово-медичної експертизи № 02-01/865 від 16.05.2016; висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/785 від 23.06.2016; висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 4/784 від 16.06.2016; висновку комплексної авто-технічної та фототехнічної експертизи № 14371/16-52/14372/16-35/10424/17-52 від 30.06.2017; висновку повторної комплексної експертизи № 19/12-1/170-СЕ/17 від 27.12.2017; висновку судової авто-технічної експертизи № 254/390/18-23 від 24.04.2018; показань потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , а також свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .
Безпосередньо допитані судом першої інстанції обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 винуватими у пред`явленому обвинуваченні себе не визнали.
ОСОБА_8 показав, що він керуючи автомобілем Ford Fusion д.р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_14 , рухався по вул. Благовісна в м. Черкаси зі швидкістю 65-70 км/год. з пасажирами ОСОБА_15 і ОСОБА_23 . Дорожня розмітка була відсутня і він рухався в крайній лівій умовній смузі. Попереду в умовній середній смузі в попутному напрямку рухався автомобіль ВАЗ під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , який спочатку почав зміщатися праворуч, а потім в безпосередній близькості від його автомобіля різко звернув ліворуч. За таких обставин у нього не було технічної змоги відреагувати на зміну дорожньої обстановки, в результаті чого відбулось зіткнення їх автомобілів. Після зіткнення його автомобіль втратив керованість, виїхав за межами перехрестя на тротуар ліворуч і зіткнувся з перешкодою, а перед цим скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_16 . Під час пригоди пасажир ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження. Зазначив, що незначне перевищення швидкості не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_16 і травмуванням ОСОБА_15 , тому що порушення ПДР допустив водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_7 , який завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині і виїхав на ліву смугу, не надавши дорогу попутному транспортному засобу.
ОСОБА_7 показав, що він, керуючи автомобілем ВАЗ 21130 д.р.н. НОМЕР_2 , в якому пасажиром була його дружина, рухався зі швидкістю 50-60 км/год. по дорозі з одностороннім рухом по вул. Благовісна в середньому ряду, де позаду нього на відстані 150-200 м. в попутному напрямку рухався автомобіль Ford. Маючи намір здійснити маневр повороту ліворуч на перехресті з вул. Б.Хмельницького, він, завчасно увімкнувши відповідний покажчик повороту, зменшив швидкість і почав плавно зміщуватись ліворуч, але автомобіль Ford рухався зі значним перевищенням швидкості, тому відбулось зіткнення транспортних засобів.
Допитана судом потерпіла ОСОБА_15 показала, що перебувала на задньому сидінні як пасажир в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , який рухався зі швидкістю біля 70 км/год. в лівій крайній смузі. Попереду них в середній смузі рухався автомобіль ВАЗ, який змістився ліворуч, у зв`язку з чим автомобілі зіткнулись. Автомобіль під керуванням ОСОБА_8 виїхав на тротуар, де збив жінку-пішохода, а потім наїхав на перешкоду. В результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Згідно висновку експерта № 02-01/865 від 12.05.2016, потерпіла ОСОБА_15 у результаті дії тупих предметів отримала травму шийного відділу хребта з нестабільністю сегменту в ділянці четвертого та п`ятого шийних хребців, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я.
Потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що не був очевидцем ДТП, у якій загинула його сестра ОСОБА_16 .
Згідно висновку експерта № 03-01/207 від 14.03.2016, ОСОБА_16 в результаті дії тупих предметів заподіяно наступні тілесні ушкодження: синці та садна на кінцівках, крововиливу в лівий триголовий м`яз та м`язи лівого передпліччя, які носять ознаки легких тілесних ушкоджень; черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку, крововиливів під м`якими мозковими оболонками півкуль мозку та мозочка, крововиливу в м`які покрови голови з внутрішнього боку, закриту травму тулуба у вигляді переломів ребер зліва, крововиливів в ліву легеню, в зачеревинний простір, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Причиною смерті ОСОБА_16 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, крововиливів під м`якими мозковими оболонками півкуль мозку та мозочка. Між отриманою черепно-мозковою травмою та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок.
Свідок ОСОБА_23 суду показав, що він і ОСОБА_15 перебували як пасажири в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у лівому крайньому ряду зі швидкістю 60-65 км/год. Попереду них у середньому ряду рухався автомобіль ВАЗ, який різко повернув ліворуч і виїхав на їх смугу руху, в результаті чого транспортні засоби зіткнулись. Автомобіль під керуванням ОСОБА_8 збив пішохода, а потім наїхав на нерухому перешкоду.
ОСОБА_19 , допитана судом в якості свідка показала, що перебувала на передньому пасажирському сидінні автомобіля ВАЗ, яким керував її чоловік ОСОБА_7 . Автомобіль рухався посередині вулиці і завчасно почав перестроюватись ліворуч, оскільки на перехресті їм потрібно було здійснити маневр повороту. В цей час автомобіль Ford на великій швидкості допустив з ними зіткнення, після чого виїхав на тротуар і збив жінку-пішохода.
Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 суду показали, що чули звук удару внаслідок зіткнення двох автомобілів, але самого зіткнення не бачили. Після зіткнення автомобіль Ford виїхав на тротуар, де наїхав на жінку-пішохода. Крім того жінка, яка перебувала як пасажир у автомобілі Ford отримала травми.
ОСОБА_24 , допитаний судом в якості свідка показав, що зупинився перед перехрестям вулиць Б.Хмельницького і Благовісна разом із ОСОБА_16 . В цей момент на ОСОБА_16 здійснив наїзд автомобіль. Момент зіткнення транспортних засобів і наїзду одного з них на ОСОБА_16 він не помітив.
Згідно протоколу огляду місця події від 12.03.2016 з фототаблицями до нього, досліджених в ході судового розгляду, місцем дорожньо-транспортної події є перехрестя вулиць Б.Хмельницького і Благовісна в м. Черкасах. Вид пригоди зіткнення транспортних засобів автомобілів Ford Fusion державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і ВАЗ 21130 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з подальшим наїздом автомобіля Ford Fusion на пішохода, а потім - на нерухому перешкоду. Дорога по вул. Благовісній шириною 9,2 м для руху транспортних засобів у одному напрямку і 6,0 м по вул. Б.Хмельницького, яка призначена для руху у двох напрямках. На автомобілі Ford пошкодження сконцентровані в передній частині, у автомобілі ВАЗ- в передній лівій частині.
Як вбачається з висновків експерта від 16.06.2016 № 4/784 та від 23.06.2016 № 4/785, до моменту ДТП рульове керування, робоча гальмівна система і ходова частина автомобілів ВАЗ і Ford перебували в працездатному стані.
Згідно висновку експерта за результатами проведення комплексної автотехнічної та фототехнічної експертизи від 30.06.2017 № 14371/16-52/14372/16-35/10424/17-52 з ілюстративною таблицею до нього, досліджених судом, водій автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності із вимогами п.п. 9.4, 10.1, 10.4 ПДР. Водій автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.4 ПДР, а з моменту виникнення небезпеки для його руху згідно з вимогами п.12.3 ПДР. За умови руху автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 з максимально-допустимою швидкістю руху в населеному пункті (60 км/год.) водій ОСОБА_8 з моменту виникнення небезпеки для руху мав би технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 шляхом застосування екстреного гальмування, але з урахуванням того, що цей автомобіль рухався зі швидкістю 90-98 км/год., в діях водія ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п.12.4 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку із виникненням ДТП.
Згідно висновку експерта № 19/12-1/170-СЕ/17 від 27.12.2017, з ілюстративною таблицею до нього, досліджених судом, швидкість автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 в момент ДТП склала 94 +4 км/год. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_8 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.12.4 та 12.3 ПДР та мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом зупинки керованого транспортного засобу до місця зіткнення. У дорожній обстановці що склалася, водій автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 10.4 ПДР.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи від 24.04.2018 № 254/390/18-23, водій автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.9.4, 10.1, 10.4 ПДР, а водій автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.12.3, 12.4 ПДР. Дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР, що знаходилось у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Водій ОСОБА_8 при швидкості руху керованого ним автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 60 км/год. не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 у випадку, коли з моменту зміни напрямку руху автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 ліворуч до моменту зіткнення з автомобілем Ford пройшло 1,32 сек., і мав технічну можливість уникнути зіткнення, коли з моменту зміни напрямку руху автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 ліворуч до моменту зіткнення з автомобілем Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 пройшло 1,76 сек.
Судом переглянуто запис із відеокамери спостереження, на якому зафіксовано момент події ДТП та встановлено, що по вул. Благовісній в м. Черкаси, на якій відсутня дорожня розмітка, в середньому ряду у напрямку перехрестя з вул. Б.Хмельницького рухається автомобіль ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 , який, не надавши перевагу у русі автомобілю Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 , зміщується ліворуч, внаслідок чого відбувається зіткнення цих транспортних засобів, після чого автомобіль Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 здійснює наїзд на одного з двох пішоходів, які зупинились на тротуарі перед перехрестям.
Підстав для повторного дослідження письмових доказів у кримінальному провадженні, а також допиту потерпілої ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , як того просить прокурор в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає, з огляду на положення ч. 3 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції, або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Наведене цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019.
З урахуванням наведеного вище у колегії суддів відсутні також підстави для допиту в ході апеляційного розгляду експертів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_25 , про що просить сторона обвинувачення, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор не просив в суді першої інстанції допитати вказаних експертів, а таке клопотання заявлялося лише стороною захисту, зокрема, захисником ОСОБА_10 , а прокурор заперечував проти його задоволення, тоді як в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_10 заперечив проти повторного дослідження доказів.
Переглянувши судове рішення в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зібраними в кримінальному провадженні доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не доведена «поза всяким розумним сумнівом», тому підстави для визнання його винуватим в пред`явленому обвинуваченні та ухвалення щодо нього обвинувального вироку, у колегії суддів відсутні.
У ст.129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено, зокрема, такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.
Згідно ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Визнання обвинуваченим своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є у справі. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, проголошує право на презумпцію невинуватості, в основі якого лежить принцип за яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї, а тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.
В ході судового розгляду судом першої інстанції достеменно встановлено, що в результаті ДТП за участю двох транспортирних засобів - автомобілів під керуванням обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 настала смерть пішохода ОСОБА_16 , а пасажир ОСОБА_15 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Проїзна частина дороги по вул. Благовісна, якою рухались транспортні засоби, не має розмітки та дорожніх знаків, тому, з огляду на її ширину, має три смуги для руху в одному напрямку. Водії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до моменту ДТП керували технічно справними транспортними засобами. Сам обвинувачений ОСОБА_8 не заперечує тієї обставини, що його автомобіль рухався з перевищенням допустимої в населених пунктах швидкістю, тому, з урахуванням висновків експертів № 14371/16-52/14372/16-35/10424/17-52 від 30.06.2017 та № 19/12-1/170-СЕ/17 від 27.12.2017, судом обґрунтовано встановлено що швидкість автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 склала 90-98 км/год. За висновками даних експертиз судом також встановлено, що з моменту зміни напрямку руху автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 у напрямку смуги руху автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 і до моменту зіткнення транспортних засобів пройшов проміжок часу від 1,32 сек. до 1,76 сек. Експертами встановлено, що в обстановці що склалася, в діях водія автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 вбачається невідповідність вимогам п. 12.4 ПДР, які знаходяться у причинному зв`язку із виникненням ДТП. Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що експертами при проведенні експертиз від 30.06.2017 та 27.12.2017 для обчислення технічної можливості уникнення водієм автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 зіткнення з автомобілем ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 брали максимальне значення проміжку часу існування небезпеки для руху 1, 76 сек., при цьому не проводили дослідження можливості уникнення зіткнення з використанням мінімального проміжку часу 1,32. Разом з цим, згідно висновку експерта № 254/390/18-23 від 24.04.2018, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 без перевищення швидкості в населених пунктах (60 км/год.), у момент виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 у випадку, коли з моменту зміни напрямку руху автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 ліворуч до моменту зіткнення з автомобілем Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 пройшло 1,32 сек. і мав таку можливість, коли з моменту зміни напрямку руху автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 ліворуч до моменту зіткнення пройшло 1,76 сек. Оскільки зміна напрямку руху автомобіля ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 ліворуч відбувалась динамічно і поступово, однозначно встановити момент зміщення автомобіля до контакту з автомобілем Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 , неможливо. На думку колегії суддів, місцевим судом, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, обґрунтовано взято за основу висновок експерта № 254/390/18-23 від 24.04.2018 про те, що ОСОБА_8 , керуючи автомобілем Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 без перевищення швидкості в населених пунктах, у момент виникнення небезпеки для руху з інтервалом 1,32 сек. до моменту зіткнення, не мав технічної можливості його уникнути шляхом екстреного гальмування, тому стверджувати, що його дії перебували в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, неможливо. Наразі суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що автомобіль ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 почав виконувати маневр перестроювання, а потім повернув ліворуч, при цьому проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою і перед поворотом своєчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеку іншим учасникам руху, виїхав на ліву смугу, не надавши дорогу попутному транспортному засобу, в даному випадку - автомобілю Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 . З огляду на наведене, порушення водієм ОСОБА_7 вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.4 ПДР створило аварійну ситуацію на дорозі та знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у виді смерті ОСОБА_16 та спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_15 .
З огляду на наведене, посилання прокурора на те, що перевищення швидкості ОСОБА_8 , яке він визнав, що також підтверджено і потерпілою ОСОБА_15 перебуває у причинному зв`язку з ДТП та настанням смерті ОСОБА_16 і травмування ОСОБА_15 , колегія суддів визнає необґрунтованими.

З урахуванням виправдування ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишення без розгляду цивільних позовів потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 до нього та ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 129 КПК України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно та повно дослідженні обставини кримінального провадження, оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та визнає апеляційні доводи прокурора в цій частині безпідставними.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , на які посилається прокурор в апеляційній скарзі на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , не бачили самого зіткнення транспортних засобів і обстановки на дорозі до зіткнення, а лише чули звук удару та бачили зміну траєкторії руху автомобіля Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 після зіткнення, тому їх показання достеменно не вказують на факт вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Показання свідка ОСОБА_19 про те, що автомобіль ВАЗ 21130 н.з. НОМЕР_2 рухався посередині вулиці і завчасно почав перестроюватися ліворуч, оскільки на перехресті мав намір здійснити маневр повороту, не спростовують ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 при здійсненні маневру на проїзній частині порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 10.4 ПДР, в тому числі не надав дорогу попутному транспорту - автомобілю Ford Fusion н.з. НОМЕР_1 . Сам факт перевищення швидкості водієм ОСОБА_8 , на що посилається свідок ОСОБА_19 , є встановленим матеріалами кримінального провадження і на даний час учасниками судового провадження не оспорюється.
Посилання прокурора про недотримання судом положень ст. 374 КПК України в частині не зазначення у вступній частині вироку усіх прокурорів, які приймали участь у судовому розгляді кримінального провадження, колегія суддів приймає до увагу, однак вважає, що наведене не впиває на законність судового рішення і, з огляду на положення ст. 409 КПК України, не є підставою для його скасування або зміни судом апеляційної інстанції
З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.10.2019 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, в тому числі з наведених стороною обвинувачення в апеляційній скарзі обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_13 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді