ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2020 Справа №607/17663/20

Номер провадження 1-кп/607/1693/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження №0001720 від 29 липня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, громадянина України, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, із вищою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за участю учасників кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілого-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 29 липня 2020 року о 21 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ЗАЗ TF698K», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим грубо порушив вимоги п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР України), відповідно до яких, водіям категорично заборонено керувати транспортними засобами у стані сп`яніння.

Вказаним автомобілем ОСОБА_3 рухався без пасажирів та вантажу вулицею Тарнавського м. Тернополя в бік пр. Злуки із швидкістю 70 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України, оскільки перевищив дозволену для руху транспортних засобів в населених пунктах швидкість 50 км/год.

Під час керування автомобілем водій ОСОБА_8 , внаслідок виживання алкогольних напоїв та перевищення швидкісного режиму, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що навпроти будинку № 1 вул. Тарнавського м. Тернополя, водій ОСОБА_8 , не зменшив швидкості руху та не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека чи перешкода, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України.

Зокрема, в цей час, проїзну частину вул. Тарнавського м. Тернополя, справа наліво відносно руху автомобіля «ЗАЗ TF698K», пересікав в межах нерегульованого пішохідного переходу пішохід ОСОБА_5 .

Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода та вжити заходів до зупинки керованого транспортного засобу, водій ОСОБА_3 , не застосував своєчасно екстреного гальмування та не надав йому дороги, а продовжуючи рух вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_5 на нерегульованому пішохідному переході.

У результаті наїзду автомобілем «ЗАЗ TF698K» пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови і шиї з переломами кісток склепіння та основи черепа, переломом зубоподібного паростка другого шийного хребця, крововиливами у речовину мозку та під його тверду і м`яку оболонки, з розвитком розм`ягченням (церебромаляції) речовини мозку, перебіг якої ускладнився розвитком набряку-набубнявінням головного і спинного мозку, який призвів до компресії речовини головного мозку із вклиненням його стовбуру у великий потиличний отвір, прориву крові у шлуночкову систему мозку, що й обумовило летальне порушення життєво важливих функцій, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи на лікуванні в КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР.

Порушення водієм ОСОБА_3 , вимог п.п. 12.4., 18.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_5 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав повністю, та суду показав, що повністю погоджується з обвинуваченням, викладеним в обвинувальному акті. Крім цього, зазначив, що 29 липня 2020 року під вечір, він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ЗАЗ TF698K» та рухався по вул. Тарнавського в низ до проспекту Злуки в м. Тернополі. В цей момент, по пішохідному переході невідома йому особа переходила дорогу. Не відреагувавши вчасно на вказану обставину, в момент, коли пішохід підійшов до половини проїзної частини дороги, він, ОСОБА_3 , його збив. Після цього, він зупинився, приїхала швидка. У вчиненому злочині обвинувачений щиро розкаюється. Завдана шкода потерпілій ОСОБА_9 відшкодована в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 суду показала, що проживала разом з сином ОСОБА_5 , який 29 липня 2020 року мав повернутися додому до 21 год. Оскільки, син до вказаного часу не повернувся вона, ОСОБА_9 , пішла його шукати і не знайшла. Після цього, вона подзвонила в швидку і в поліцію. В поліції їй повідомили про дорожньо-транспортну пригоду і працівники поліції відвезли її в лікарню. Потерпіла просить суд, суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_3 та призначити йому мінімальне покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Завдана матеріальна та моральна шкода їй повністю відшкодована.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Суд при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого звертає увагу на роз`яснення, наведені у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного, і вирішувати питання стосовно доцільності застосування до винного додаткового покарання.

А тому, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, учасник бойових дій, на утримані має неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди. До обставин, що обтяжують покарання, суд відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілій, думку потерпілої щодо призначення покарання обвинуваченому, із врахуванням його характеризуючих даних, ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз.

Крім цього, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Беручи до уваги викладене, враховуючи, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено, запобіжний захід у виді застави підлягає скасуванню, а внесене сума застави поверненню заставодавцю, після набрання вироком законної сили.

Також, підлягає скасуванню арешт, накладений на автомобіль «ЗАЗ TF698K» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2020 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому 3 (три) роки іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Скасувати арешт, накладений на автомобіль «ЗАЗ TF698K» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2020 року.
Речові докази:

- автомобіль марки «ЗАЗ TF698K», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно постанови про визнання речовими доказами від 30 липня 2020 року, зберігається на території майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів ГУНП в Тернопільській області, за адресою: с.Байківці, Тернопільського району Тернопільської області (кадастровий №:01:018:0071) повернути обвинуваченому ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили;

- медичну карту № 07102 стаціонарного хворого ОСОБА_5 та один диск з рентгенограмами на ім`я ОСОБА_5 , які згідно постанови про визнання речовими докази від 01 жовтня 2020 року, зберігаються в КНП «Тернопільській університетська лікарня» ТОР, що за адресою: м.Тернопіль, вул.Клінічна, 1, Тернопільської області залишити у розпорядженні останніх, після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави, процесуальні витрати за проведення автотехнічних експертиз №4/6-444/20 в розмірі 1144 грн. 15 коп., №4/6-559/20 в розмірі 1961 грн. 40 коп., транспортно-трасологічної експертизи №4/6-445/20 в розмірі 1307 грн. 60 коп., на загальну суму 4413 грн. 15 коп. (чотири тисячі чотириста тринадцять гривень 15 копійок).

Запобіжний захід у виді застави, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2020 року, скасувати, після набрання вироком законної сили.

Заставу, внесену 04 серпня 2020 року (квитанція № 0.0..1 від 04 серпня 2020 року), ОСОБА_10 в розмірі 105100 гривень 00 копійок (сто п`ять тисяч сто гривень) на рахунок ТУ ДСА України в Тернопільській області, код отримувача: 26198838, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м.Київ, № р/р: UA35 21 9001 0000 0345 4, - повернути заставодавцю ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1