Справа № 158/1985/20
Провадження № 1-кс/0158/582/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання дізнавача у кримінальному провадженні старшого інспектора СД Ківерцівського ВП ГУНП у Волинської області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000052, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2020 до Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання дізнавача у кримінальному провадженні старшого інспектора СД Ківерцівського ВП ГУНП у Волинської області ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000052, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що 06.08.2020 в ході проведення огляду місця події в с. Покащів Ківерцівського району працівниками поліції вилучено автомобіль «ВАЗ 2102» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , та причіп до автомобіля д.н.з. НОМЕР_2 синього кольору, у якому знаходився металобрухт, а саме: дві газові плити, холодильник, каструлі, рама від дитячого велосипеда, каністри, металева бляха, радіатор до автомобіля, два телевізори загальною вагою 170 кг., а також металева вага.

Вказаний автомобіль з причепом та металобрухтом 06.08.2020 працівниками поліції під час проведення огляду місця події вилучено та поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області за адресою: м. Ківерці, вул. Залізнична, 52.

В подальшому виникла необхідність у арешті майна автомобіля ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_1 , та причепа, д.н.з. НОМЕР_2 , у якому знаходився металобрухт, оскільки вищевказані речі є майном, щодо якого є достатні підстави вважати, що воно призначалося (використовувалося) для вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення.

В судове засідання дізнавач та прокурор не прибули. Дізнавач ОСОБА_6 подав до суду заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити у його відсутності.

Представник володільця майна, адвокат ОСОБА_7 до суду подав заяву про розгляд справи без участі володільця майна та його представника. Крім того, останній подав до суду заяву, у якій просив клопотання дізнавача про арешт майна задовольнити частково, залишивши автомобіль «ВАЗ 2102», д.н.з. НОМЕР_1 , та причіп, д.н.з. НОМЕР_2 , в користуванні ОСОБА_8 , оскільки вказане майно є єдиним транспортним засобом, що перебуває в користуванні її сім`ї.

Фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не проводилося.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи клопотання та заяви, що надійшли до суду від дізначача, володільця майна та його представника, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Згідно із ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (захист власності), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» № 30352/03 п. 31 рішення від 06.11.2008, Суд наголошує таке. Перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у п. 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Крім того, принцип верховенства права одна з підвалин демократичного суспільства закріплений в усіх статтях Конвенції. Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним (див.: п. 39 рішення від 9 червня 2005 р. № 68443/01 у справі «Бакланов проти Росії»; п. 33 рішення від 24 березня 2005 р. № 58254/00 у справі «Фрізен проти Росії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від у справі «Смірнов проти Росії» заява № 71362/01, п.57 рішення від 07.06.2008 Європейським Судом було висловлено правову позицію про те, що утримання владою речових доказів може виявитися необхідним в інтересах належного відправлення правосуддя, що є «правомірною метою» в «загальних інтересах» населення. При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника та володільця майна, з метою попередження приховування або відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «ВАЗ-2102», д.н.з. НОМЕР_1 , та причіп, д.н.з. НОМЕР_2 , з металобрухтом загальною вагою 170 кг. не було визнано речовими доказами. В наданих суду матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про визнання зазначеного майна речовими доказами.

Крім того, в поданому клопотанні дізнавач не зазначила на якій підставі автомобіль з причепом може бути використано як доказ у кримінальному провадженні. Разом з тим, санкція ч. 1 ст. 213 КК України не передбачає конфіскації чи спеціальної конфіскації майна, що є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого даною нормою.

Автомобіль марки ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_1 , та причіп, д.н.з. НОМЕР_2 , які перебували у володінні ОСОБА_5 , є тимчасово вилученим майном, проте матеріали кримінального провадження не дають слідчому судді достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на автомобіль з причепом може вплинути на подальше проведення дізнання, так як автомобіль та причіп належать іншім особам, не причетним до скупки металобрухту.

У частині накладення арешту на металобрухт, слідчий суддя вважає, що існують достатні підстави вважати, що металобрухт загальною вагою 170 кг, який був виявлений в автомобілі та причепі, має значення для кримінального провадження та відповідно до ст. 98 КПК України може бути речовим доказом у кримінальному провадженні №0000052, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Відтак, з метою збереження речових доказів для забезпечення подальшого проведення слідчих дій, слідчий суддя вбачає достатні підстави для часткового задоволення клопотання дізнавача про накладення арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 132, 167, 169, 170-174, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання дізнавача у кримінальному провадженні старшого інспектора СД Ківерцівського ВП ГУНП у Волинської області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно задовольнити частково.

Накласти арешт на тимчасово вилучений металобрухт загальною вагою 170 кг, а саме: дві газові плити, холодильник, каструлі, раму від дитячого велосипеда, каністри, металеву бляху, радіатор до автомобіля, два телевізори, які було виявлено та вилучено під час огляду автомобіля ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_1 , та причепа, д.н.з. НОМЕР_2 , тимчасово позбавивши можливості відчужувати, користуватись, розпоряджатись будь-яким чином даним майном.

В задоволенні клопотання в частині накладення арешту на тимчасово вилучений автомобіль марки ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_1 , та причіп, д.н.з. НОМЕР_2 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1