КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/5004/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року,

за участі:
представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

представника ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 року задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 ;
квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші»;
квартиру АДРЕСА_6 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 та представник ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «ЮК «Право та гроші», кожен окремо, подали апеляційні скарги.

У поданій представником ОСОБА_7 апеляційній скарзі з додатковими поясненнями, останній просив поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги, представник ОСОБА_7 зазначає, що ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 року в частині накладення арешту на майно, належне ОСОБА_6 є необґрунтованою та винесеною за відсутністю правових підстав, із якими процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно третьої особи.

Обґрунтовуючи своє клопотання, прокурором не надано достатніх і належних доказів та обставин, на які останній послався у клопотанні, а слідчим суддею, належним чином не перевірено обґрунтованість клопотання та не оцінено докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Представник зазначає, що в матеріалах, доданих до клопотання не міститься жодного доказу того, що квартира АДРЕСА_1 відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання квартири речовим доказом у провадженні є формальною.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, представник ОСОБА_7 зазначає, що клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без виклику власника майна, копію оскаржуваної ухвали надіслано не було, а було отримано ОСОБА_6 від слідчого 03.09.2020 року.

У поданій в інтересах ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» апеляційній скарзі, представник ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 року в частині накладення арешту на майно, яке на праві власності належить ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», а саме: квартиру АДРЕСА_7 секція 2, які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші».

В обґрунтування апеляційної скарги, представник ОСОБА_8 зазначає, що вказана ухвала в частині накладення арешту на майно, яке на праві власності належить ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» є незаконною, арешт на вказане майно накладено необґрунтовано, а тому ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

У клопотанні прокурора про арешт майна не було доведено необхідність арешту майна, не наведено жодних доказів та відсутнє обґрунтування щодо наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, зіпсоване, знищене, перетворене чи відчужене.

Апелянт стверджує, що жодна із уповноважених осіб не має процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, та нікому із них не повідомлено про підозру.

Прокурором у клопотанні про арешт майна та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не правильно зазначено назву юридичної особи-власника майна.

Крім того, постановою слідчого про визнання речовими доказами, речовим доказом, серед інших, визнано квартиру АДРЕСА_8 , а арешт накладено на квартиру АДРЕСА_4 , яка не є речовим доказом.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, представник зазначає, що клопотання прокурора про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без виклику власника майна, копію оскаржуваної ухвали надіслано не було. 07.09.2020 року представником власника майна здійснено ознайомлення з матеріалами провадження та, безпосередньо, з ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 року.

В судове засідання у справі прокурор декілька разів не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Неодноразово від останнього надходили клопотання про відкладення, у яких він зазначав про зайнятість процесуальних керівників в інших судових засіданнях та просив здійснювати розгляд апеляційних скарг за обов`язкової участі прокурора. Проте, жодних документів на підтвердження вказаного прокурором надано не було. Тому з метою недопущення затягування розгляду апеляційних скарг, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників власників майна, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, вбачається, що клопотання про арешт майна було розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі власників майна або їх представників. ОСОБА_6 було отримано копію ухвали від слідчого 03.09.2020 року, а 07.09.2020 року представником ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» здійснено ознайомлення з матеріалами провадження та, безпосередньо, оскаржуваною ухвалою. Представником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 було направлено апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку 08.09.2020 року, а представником ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» - адвокатом ОСОБА_8 12.09.2020 року. За таких обставин, обидві апеляційні скарги подані до суду апеляційної інстанції у строк, а тому поновленню він не підлягає.
Як вбачається з матеріалів клопотання, у провадженні СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0001993 від 17.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

До Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві надійшла ухвала слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_11 , якою зобов`язано уповноважену особу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом раніше поданої заяви ОСОБА_12 .

Зазначено, що замовник об`єкту будівництва - «Будівництво житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_9 на розі просп. Відрадного та вул. Гарматної у Солом`янському районі м. Києва» секції 1,2 ТП №1 (1 черга будівництва, 1 пусковий комплекс)» - Національний авіаційний університет отримав сертифікат серії ІУ №95 від 29.08.2019 року про готовність об`єкта до експлуатації.
27.03.2017 року між ОСОБА_12 та ТОВ «Фінансова компанія «Толока» в особі ОСОБА_13 укладено договір №214-2 про участь у фінансуванні будівництва, відповідно до якого ОСОБА_12 інвестував та отримував у власність закріплений за ним об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_10 .
Після підписання вказаного договору ОСОБА_12 , на виконання його умов, останнім сплачено на користь ТОВ «ФК Толока» грошові кошти у сумі 706 082 грн. та отримано свідоцтво про участь у ФФБ виду А №214-2 від 30.03.2017 року.

Між тим, в подальшому, без згоди і відома ОСОБА_12 , квартира АДРЕСА_1 , була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 .
Таким чином вбачається, що невстановленими слідством особами, вчинено умисні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме майном ОСОБА_12 - квартирою АДРЕСА_1 .
Крім того, 01.03.2016 року між ОСОБА_14 та ТОВ «Фінансова компанія «Толока» в особі ОСОБА_15 укладено договір №36-1 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до якого ОСОБА_14 інвестував та отримував у власність закріплений за ним об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_11 .

Після підписання вказаного договору ОСОБА_14 , на виконання його умов, останнім сплачено на користь ТОВ «ФК Толока» грошові кошти у сумі 1051960 грн. та отримано свідоцтво про участь у ФФБ виду А №36-1 від 10.03.2016 року.

Між тим, в подальшому, без згоди і відома ОСОБА_14 , квартира АДРЕСА_2 , була зареєстрована на праві власності за ТОВ «Право та гроші».
Таким чином вбачається, що невстановленими слідством особами, вчинено умисні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме майном ОСОБА_14 - квартирою АДРЕСА_2 .
16.01.2017 року між ОСОБА_16 та ТОВ «Фінансова компанія «Толока» в особі ОСОБА_13 укладено договір №130-1 про участь у фінансуванні будівництва, відповідно до якого ОСОБА_16 інвестував та отримував у власність закріплений за ним об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_12 .

Після підписання вказаного договору ОСОБА_16 , на виконання його умов, останнім сплачено на користь ТОВ «ФК Толока» грошові кошти у сумі 700 058 грн. та отримано свідоцтво про участь у ФФБ виду А №130-1 від 04.10.2018 року.

Між тим, в подальшому, без згоди і відома ОСОБА_16 , квартира АДРЕСА_3 , була зареєстрована на праві власності за ТОВ «Право та гроші».
Таким чином вбачається, що невстановленими слідством особами, вчинено умисні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме майном ОСОБА_16 - квартирою АДРЕСА_3 .
04.09.2017 року між ОСОБА_17 та ТОВ «Фінансова компанія «Толока» в особі ОСОБА_18 укладено договір №У(237-2) про уступку майнових прав, відповідно до якого ОСОБА_17 інвестував та отримував у власність закріплений за ним об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_13 .
Після підписання вказаного договору ОСОБА_17 , на виконання його умов, останнім сплачено на користь ТОВ «ФК Толока» грошові кошти у сумі 196 000 грн. та отримано свідоцтво про участь у ФФБ виду А №237-2 від 04.09.2017 року.

Між тим, в подальшому, без згоди і відома ОСОБА_17 , право власності на квартиру АДРЕСА_6 , було скасовано начебто за скаргою ТОВ «ФК «Толока».
Таким чином вбачається, що невстановленими слідством особами, вчинено умисні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме майном ОСОБА_17 - квартирою АДРЕСА_6 .
26.06.2017 року між ОСОБА_19 та ТОВ «Фінансова компанія «Толока» в особі ОСОБА_18 укладено договір №173-2 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до якого ОСОБА_19 інвестувала та отримувала у власність закріплений за нею об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_14 .

Після підписання вказаного договору ОСОБА_19 , на виконання його умов, останньою сплачено на користь ТОВ «ФК Толока» грошові кошти у сумі 456 000 грн. та отримано свідоцтво про участь у ФФБ виду А №173-2 від 09.04.2019 року.

Між тим, в подальшому, без згоди і відома ОСОБА_19 , квартира АДРЕСА_5 , була зареєстрована на праві власності за ТОВ «Право та гроші».
Таким чином вбачається, що невстановленими слідством особами, вчинено умисні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме майном ОСОБА_19 - квартирою АДРЕСА_5 .
07.06.2016 року між ОСОБА_20 та ТОВ «Фінансова компанія «Толока» в особі ОСОБА_15 укладено договір №256-2 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до якого ОСОБА_20 інвестувала та отримувала у власність закріплений за нею об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_15 .

Після підписання вказаного договору ОСОБА_20 , на виконання його умов, останньою сплачено на користь ТОВ «ФК Толока» грошові кошти у сумі 953 000 грн. та отримано свідоцтво про участь у ФФБ виду А №256 від 21.06.2019 року.

Між тим, в подальшому, без згоди і відома ОСОБА_20 , квартира АДРЕСА_8 , була зареєстрована на праві власності за ТОВ «Право та гроші».
Таким чином вбачається, що невстановленими слідством особами, вчинено умисні дії щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме майном ОСОБА_20 - квартирою АДРЕСА_8 .
13.07.2020 дізнавачем винесено постанову про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_6 ; квартиру АДРЕСА_5 ; квартиру АДРЕСА_8 .
14.08.2020 року прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_10 звернувся до Соломянського районного суду міста Києва з клопотаннямпро арешт майна.
У проданому клопотанні прокурор зазначив, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вищевказані квартири можуть бути незаконно реалізовані або відчужені в інший спосіб в адресу третіх осіб, що позбавить права власності його законних володільців.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 року задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_10 , про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 ;
квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші»;
квартиру АДРЕСА_6 .
Оскільки дана ухвала оскаржена представниками власників майна ОСОБА_6 та ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші» тільки в частині накладення арешту на майно вказаних осіб, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційних скарг зазначених осіб, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно останніх колегією суддів не вирішується.

Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на вищевказане майно, слідчий суддя виходив з того, що вказане майно відповідає ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, а тому, з урахуванням цього прийшов до висновку про існування підстав для арешту майна.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Прокурор, звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вищевказані квартири, зазначив підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та долучив докази, які, на думку органу досудового розслідування, достатньою мірою обґрунтовують необхідність арешту майна та існування зазначених ризиків, на які послався слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали. А тому, доводи представників щодо необґрунтованості клопотання прокурора та відсутності належної їх оцінки слідчим суддею слід визнати безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як саме клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Таким чином, відповідно до матеріалів провадження, прокурор, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, долучив до матеріалів провадження постанову про визнання речовими доказами від 13.07.2020 року, згідно якої майно, на яке прокурор просить накласти арешт, зокрема і те, що зазначене представниками в апеляційних скаргах, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, шляхом винесення про це постанови, в якій зазначено підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, а тому твердження представників про те, що прокурором не наведено доказів того, що вищевказані квартири відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а постанова про визнання майна речовими доказами є формальною, колегія суддів відхиляє, як необґрунтовані.
Вказане свідчить, що, всупереч доводам апеляційних скарг представників про те, що ані в клопотанні прокурора, ані в ухвалі слідчого судді не вказано, які конкретно відомості містить арештоване майно, а також яким чином вказане майно могло бути використане як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, а тому не містить ознак, визначених ст. 98 КПК України, на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, пошкодження,знищення,перетворення, а слідчий суддя, на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Колегія суддів також звертає увагу, що всупереч доводам апеляційної скарги представника власника майна, арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українипо суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Щодо доводів представника про те, що прокурором у клопотанні про арешт майна та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не правильно зазначено назву юридичної особи-власника майна, а також неправильно вказані номери квартир, які визнані речовими доказами, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Тому, власники майна, або їх представники могли скористатися правом на подачу заяви про виправлення описки.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника власника майна та у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання органу досудового розслідування та накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
При цьому, колегія суддів зазначає, що зазначені доводи представників власників майна можуть бути підставою для перевірки слідчим суддею у порядку ст. 174 КПК України, натомість колегія суддів перевіряє ухвалу виключно на момент її постановлення.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 м. Києва ОСОБА_10 , про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6 ;
квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , квартиру АДРЕСА_4 , квартиру АДРЕСА_5 , які зареєстровані на праві власності за ТОВ «Право та гроші», залишити без змін, а апеляційні скарги представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4