Справа №463/3557/20
Провадження №1-кс/463/2070/20
У Х В А Л А

27 жовтня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2
в м. Львові,
у відкритому судовому засіданні,
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :
до суду надійшла скарга на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 10 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000359 від 01 квітня 2020 року.
В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що слідчим 10.04.2020 було винесено незаконну, необґрунтовану та передчасну постанову про закриття кримінального провадження, яка не відповідає дійсним обставинам справи. Зокрема звертає увагу суду на те, що 01.04.2020 слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові було внесено відомості в ЄРДР №0000359 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.15, ч.1 ст.365, та ст.15 ч.1 ст.372 КК України, а через дев`ять днів, було винесено оскаржувану постанову, у якій підставою закриття в резолютивній частині вказано « …у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування». Отже, враховуючи наведене, зміст постанови, яка прийнята без достатніх підстав та не є мотивована, просить таку скасувати.
Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, клопотання про відкладення не подавав.
А тому слідчий суддя вважає за можливим здійснювати розгляд скарги без участі скаржника, враховуючи те, що судом було неодноразово забезпечено ОСОБА_3 можливість взяти участь у розгляді скарги за його зверненням.
Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування врегульовано статтею 306 КПК. Зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26 КПК.
Частиною другою статті 306 КПК визначено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги.
За приписами частини третьої статті 306 КПК розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні визначений статтею 135 КПК, частиною першою якої передбачено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Частина 2 ст. 336 КПК України передбачає, що суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує.
Згідно вимог ч. 9 вказаної статті дистанційне судове провадження згідно з правилами цієї статті може здійснюватися в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій під час здійснення судового провадження з будь-яких питань, розгляд яких віднесено до компетенції суду.
Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 скеровувалася ухвала про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак такий не з`явився в суд, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду не скерував.
Відповідно до імперативних вимог частини третьої статті 306 КПК участь у судовому засіданні скаржника чи його захисника, представника (принаймні однієї із зазначених осіб) є обов`язковою. Водночас згідно із частиною другою цієї ж статті слідчий суддя зобов`язаний розглянути скаргу не пізніше сімдесяти двох годин з моменту її надходження.
У разі ж неявки до суду скаржника, належним чином сповіщеного про розгляд скарги, слідчий суддя не наділений повноваженнями забезпечити прибуття цієї особи проти її волі.
Таким чином, закон не встановлює жодних заходів процесуального примусу для забезпечення участі в судовому засіданні особи, котра оскаржує рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. Не передбачає закон і можливості розгляду судом скарги за відсутності скаржника, належним чином повідомленого про такий розгляд (якщо в судовому засіданні не бере участі його захисник чи представник).
У частині другій статті 307 КПК визначено вичерпний перелік рішень, які слідчий суддя може прийняти за результатами розгляду відповідної скарги: скасувати рішення слідчого чи прокурора; зобов`язати припинити дію чи вчинити певну дію; відмовити в задоволенні скарги.
Однак постановлення будь-якої з наведених ухвал за відсутності і скаржника, і його захисника чи представника не відповідатиме приписам частини третьої статті 306 КПК.
Прийняття ж у такому випадку іншого рішення, крім зазначених у частині першій статті 307 КПК, не пов`язаного з розв`язанням порушених у скарзі питань по суті (зокрема, про залишення скарги без розгляду) суперечитиме закріпленій у пункті 2 частини першої статті 7, статті 9 КПК засаді законності, оскільки відповідного способу вирішення скарги законом не передбачено. Тоді як згідно з частиною другою статті 19 Конституції України суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, враховуючи повторну неявку скаржника в судове засідання в режимі відеоконференції з невідомих причин та беручи до уваги наведені вище норми законодавства, слідчий суддя вважає, можливим здійснити розгляд скарги у відсутності скаржника.
Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, скерував матеріали кримінального провадження, а тому в порядку ч.3 ст.306 КПК України суд розглядає дану скаргу без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000359 від 01.04.2020, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слідчим суддею встановлено, що відомості в ЄРДР внесено 01.04.2020 за № 0000359, на підставі ухвали слідчого судді від 23.03.2020 за заявою ОСОБА_3 від 28.02.2020 про вчинення кримінальних правопорушень працівниками правоохоронних органів Івано-Франківської області, які полягали на думку заявника, у неналежному досудовому розслідуванні кримінального провадження №0000152 від 08.03.2016 та вчиненні процесуальних дій.

Згідно оскаржуваної постанови від 10 квітня 2020 року, слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 , яка вручена скаржнику 18.04.2020 року (а.с.9) кримінальне провадження №0000359 від 01.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.15, ч.1 ст.372, ст.15 ч.1 ст.365 КК України закрито, у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому дійсно текст оскаржуваної постанови має посилання на інші підстави та мотиви закриття кримінального провадження.

Крім цього, з оглянутих матеріалів кримінального провадження №0000359 від 01.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.15, ч.1 ст.372, ст.15 ч.1 ст.365 КК України встановлено, що є ще одна постанова слідчого від 10.04.2020 року про закриття кримінального провадження та повідомлення ОСОБА_5 від 24.04.2020 року про закриття кримінального провадження у якому слідчий повідомляє скаржника, що у резолютивній частині постанови від 10.04.2020 року помилково вказано що «рішення прийнято у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування», тому слідчим виправлено описку і повторно скеровано постанову від 10.04.2020 року.
Разом з тим, постанова від 10.04.2020 року і з текстом « що «рішення прийнято у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування» була вручена скаржнику особисто 18.04.2020 року, а тому тексту іншої постанови на той час не існувало. Якщо слідчий вважав, що він виправляє описку, то він мав винести іншу постанову про виправлення описки, а не переписати текст постанови від 10.04.2020 року, змінивши зміст постанови і підстави її закриття.
А тому постанова від 10.04.2020 року підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З поданої скарги вбачається, що заявник вважає скоєння злочину відносно нього не в тому, що направляються йому повістки про виклик до слідчого, а в тому що слідчим прийняте процесуальне рішення винесено постанову про скасування повідомлення про підозру, яке не передбачене КПК України і він намагається повторно вручити іншу підозру, що на думку заявника є зловживанням службовим становищем та притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності слідчим, прокурором чи іншою уповноваженою на те законом особою. Однак у цій частині слідчим не проведено жодної слідчої дій для розслідування даного кримінального провадження, в тому числі не проведено допит заявника, що також свідчить про порушення норм ст.9 КПК України

Беручи до уваги наведене, керуючись принципом змагальності кримінального процесу, приходжу до висновку, що скаргу ОСОБА_3 слід задоволити та скасувати постанову від 10 квітня 2020 рокупро закриття кримінального провадження, оскільки її мотивувальна частина не відповідає резолютивній.
Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :
скаргу задоволити.
Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 10 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000359 від 01 квітня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1