ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5980/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3090/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_11 , захисника обвинуваченої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_10 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13 липня 2020 року продовжено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_11 запобіжний, ІНФОРМАЦІЯ_3 , захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме до 10 вересня 2020 року.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішенні тим, що фактичні обставин справи, дані про осіб обвинувачених, яким інкримінується особливо тяжкий злочин, те, що судовий розгляд не закінчено, з метою об`єктивного встановлення істини по справі та забезпечення виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, для запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинувачених винними у вчиненні злочину, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, обраних відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на 60 днів.

Не погодившись з ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13 липня 2020 року, захисник обвинуваченої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 , обвинувачена ОСОБА_11 , захисник обвинуваченої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 , обвинувачена ОСОБА_10 подали на нього апеляційні скарги, в яких:

- захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження ОСОБА_12 строків тримання під вартою та постановити нову ухвалу про відмову у продовженні строку тримання під вартою та обрання відносно ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги захисник зазначає, що суд першої інстанції в даному випадку не застосував положення ч.ч.1, 2 ст.181, п.п. 2, 3 ч.1 ст. 194 КПК України, оскільки не врахував недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, та можливість застосувати до ОСОБА_12 більш м`який запобіжний захід.
Крім того, апелянт вказує на те, що її підзахисна має мати, яка є жінкою пенсійного віку, та якій надавала матеріальну допомогу, а також доньку, ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім того, ОСОБА_12 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди жити приміщення від 01.07.2016 року;

- захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_11 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник зазначає, що прокурор не довів, що жоден із більш м 'яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. У клопотанні прокурора та в ухвалі Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року не зазначені у чому полягають конкретні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, до обвинуваченої ОСОБА_11 протягом тривалого часу застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому суд має враховувати обставину фактичного тривалого строку тримання обвинуваченого під вартою для прийняття законного рішення про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт;
- обвинувачена ОСОБА_10 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем її фактичного мешкання: АДРЕСА_2 .
Обвинувачена в своїй апеляційній скарзі зазначає, що вона тривалий час тримається під вартою; за цей час судовий розгляд не розпочато; прокурором не доведено існування жодних ризиків, передбачених ст.177 КПК України; усі докази по справі долучені до матеріалів кримінального провадження; намірів впливати на інших учасників кримінального провадження та переховуватися від суду чи органів досудового розслідування вона не має; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення відсутній; судимостей не має; за місцем попереднього ув`язнення характеризується виключно позитивно; фактично мешкає зі своєю донькою у місті Києві; має матір похилого віку, яка потребує її допомоги та догляду; перебуває на обліку у лікарів установи виконання покарань; судом не надано оцінки застосування до неї інших альтернативних запобіжних заходів також має намір;

- обвинувачена ОСОБА_11 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на домашній арешт за місцем її фактичного мешкання: АДРЕСА_3 .
В обґрунтування своєї апеляційної вимоги обвинувачена зазначає, що усі докази по справі долучені до матеріалів кримінального провадження; у неї є матір та батько, які є особами похилого віку та мають хронічні захворювання; вона має міцні соціальні зв`язки; намірів впливати на інших учасників кримінального провадження, вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватися від суду чи органів досудового розслідування вона не має; тривалий час перебуває під вартою; прокурором та в оскаржуваному судовому рішенні не наведено підстав, що унеможливлюють застосування до неї більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину, можуть вдатися до відповідних дій.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Так, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, зібраними під час досудового розслідування доказами, а тому з урахуванням міри покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі доведеності вини, є певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання можуть переховуватися від суду.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачуються у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому організованою групою, що вчинене повторно, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів також приймає до уваги, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 раніше вже притягувалися до кримінальної відповідальності, але в силу ст.89 КК України судимостей не мають; обвинувачена ОСОБА_11 раніше засуджена вироком Ірпінського міського суду Київської області від 13.02.2017 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.190 КК України, звільнялася від відбування з випробуванням; згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 являлися активними учасниками організованої групи та вчинили у її складі численні епізоди шахрайства; обвинувачені офіційно не працевлаштовані та офіційних джерел доходу не мають; інкримінований злочин відповідно до класифікації за ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, що додатково може свідчити про існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Щодо апеляційних доводів про необхідністю зміни запобіжного заходу з тієї підстави, що: ОСОБА_10 з 2014 року мешкає разом із своєю донькою у місті Києві, має, матір похилого віку колегія суддів вважає; ОСОБА_11 має постійне місце мешкання та реєстрації, наявність на утриманні малолітньої дитини, а також батьків похилого віку, один з яких є інвалідом 2 групи; ОСОБА_12 має постійне місце мешкання у м. Києві, а також у неї є мати похилого віку, яка потребує догляду та допомоги, та доньку, 23.04.1997 року, заслуговують на увагу, але ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час.
Крім того, на час розгляду судом апеляційної інстанції поданих апеляційних скарг, судом першої інстанції вже прийняті нові рішення щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченої.
Щодо апеляційних доводів обвинувачених та захисників про необхідність зміни обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у зв`язку з тривалим розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Керуючись ст.ст. 28, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2020 року в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 і ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Звернути увагу Московського районного суду міста Харкова на необхідність додержання вимог ст.28 КПК України щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді