Дата документу 24.12.2020 Справа № 310/744/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/744/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1577/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, кримінальне провадження, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Старопетрівка Бердянського району Запорізької області, є громадянином України, військовозобов`язаним, має середню технічну освіту, не одружений, працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «Бердянськбудтрест», проживає та місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на 3 роки.
Запобіжний захід, відносно обвинуваченого не обирався.
На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Судом першої інстанції на обвинуваченого ОСОБА_7 були покладені обов`язки, відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 09 січня 2020 року, приблизно о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинним діями ніхто не спостерігає, через незачинену хвіртку, шляхом вільного доступу, проник до гаражу на вищевказаній території двору, звідки таємно викрав слюсарні металеві лещата вартістю 1000 гривень, набір свердел до дрилі вартістю 100 гривень та хрестову викрутку вартістю 20 гривень, що належать потерпілому ОСОБА_9 .
Після чого ОСОБА_7 з викраденим майном залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1120 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у скоєні злочину, фактичних обставин провадження, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що не відповідає загальним засадам в частині призначення покарання. Апелянт обґрунтовує скаргу тим, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду у повному обсязі. Обвинувачений ОСОБА_7 вибачився перед потерпілим, а потерпілий не заявляв моральних, ані майнових вимог до обвинуваченого і просив суворо не карати ОСОБА_7 . Суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не вказав позиції захисту та прокурора відносно виду покарання, як не вказав, що в зв`язку з щирим каяттям обвинуваченого провадження було розглянуто на підставі ч.3 ст.349 КПК України. Окрім того, захисник зазначає, що суд першої інстанції не зазначив мотивів призначення кримінального покарання ОСОБА_7 .

Просить апеляційний суд вироку суду першої інстанції від 17.07.2020 змінити та застосувати ст. 53, 69 КК України і призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян 1700,00 гривень. В інший частині вироку залишити без змін.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, яка підтримав апеляційну скаргу захисника обвинуваченого; обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили вироку суду змінити; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, обставини вчинення злочину та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності для ухвалення обвинувального вироку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані місцевим судом за ч.3 ст.185 КК України.

Посилання апелянта на те, що суд у вироку не послався на положення ч.3 ст.349 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки суд в мотивувальній частині вироку зазначив, що крім повного визнання вини обвинуваченим його вина у вчинені інкримінованого йому злочину підтверджується поясненнями потерпілого та іншими доказами. Тобто, суд першої інстанції під час розгляду провадження допитав обвинуваченого, потерпілого, дослідив всі докази у кримінальному провадженні.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

Так, відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його скоєння, особу винного, який раніше не судимий, працює, позитивно характеризуються за місцем проживання та за місцем роботи, відшкодування завданого збитку шляхом повернення викраденого.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. В якості обставини, що обтяжує покарання суд визнав, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував досудову доповідь складену Бердянським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області 28.02.2020. Згідно висновку органу пробації, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб). Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень: самодисципліна. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В той же час, суд першої інстанції при призначені покарання дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування ст.69 КК України та призначення іншого виду покарання, більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч.3 ст.185 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення і перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитований строк терміном один рік.
Таким чином, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував та належним чином оцінив всі обставини, на які посилається захисник обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі.

Встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі, не дають підстав ані для застосування положень ст.69 КК України, ані для призначення більш м`якого покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого не спростовують правильність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 липня 2020 року, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3