В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
03 лютого 2021 року смт.Криве Озеро
Кривоозерський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Криве Озеро кримінальне провадження, внесене 30 жовтня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000059, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, не перебуваючого на обліку в Кривоозерську РВК, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :
30 жовтня 2020 року потерпілий ОСОБА_5 близького 06.00 год. перебував на своїй присадибній ділянці, розташованого по АДРЕСА_2 . В цей час на території суміжного домогосподарства, розташованого АДРЕСА_1 також перебував обвинувачений ОСОБА_3 .. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 виникла розмова, яка переросла в сварку. В ході суперечки у обвинуваченого виник умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, реалізуючи який, розуміючи протиправний характер своїх дій, він підійшов до ОСОБА_5 та умисно штовхнув останнього руками в область грудей, внаслідок чого останній упав на землю. Після чого обвинувачений взутою ногою умисно наніс один удар в область обличчя та один удар в область грудної клітки ОСОБА_5 .. Внаслідок умисно нанесених ударів ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани нижньої губи справа, струс головного мозку, травматичної екстракції зубів верхньої щелепи (перелом моста), забою грудної клітини справа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав, пояснивши, що 30 жовтня 2020 року між ним та потрепілим виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_5 провокував його на протиправні дії, при цьому він намагався себе стримувати. Коли ОСОБА_5 , будучи в агресивному стані, наніс йому декілька ударів, від на відмашку дійсно наніс один раз рукою по обличчю, інших будь-яких ударів умисно потерпілому не наносив. Цивільний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.
Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, об`єктивно підтверджується належними та допустимими доказами у їх сукупності, а саме:
- показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який стверджував, що вранці 30 жовтня 2020 року вийшов на свій господарський двір і побачив, що ОСОБА_3 , розорюючий свій город, вийшов за межі. Покликавши ОСОБА_3 на розомову, намагався мирним шляхом владнати конфлікт, проте обвинувачений, будучи настроєним воєвничо, турнув його на землю та умисно взутою ногою наніс один удар в область обличчя та один удар в область грудної клітки. Від вказаних ударів отримав численні тілесні ушкодження, які лікував тривалий час. До теперішнього часу турбують отримані тілесні ушкодження. Цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі, стягнувши з обвинуваченого 20 000 грн. моральної шкоди, 4 7147 грн. матеріальної шкоди. Просив суд врахувати, що він є людиною похилого віку, має майже 80 років, при цьому обвинувачений жодного разу не попросив вибачення за свою поведінку, не намагався відшкодувати витрати на лікування, не поцікавився його здоров"ям, не допоміг в лікуванні. .
- показаннями свідка ОСОБА_6 , яка пояснила, що 30 жовтня 2020 року потерпілий вийшов на вулицю і вона через деякий час почула за будинком голосний крик, коли вона побігла до вказаного місця, побачила ОСОБА_3 та неподалік від нього ОСОБА_5 , який лежав на землі, у нього була розбита губа, подерте обличчя. Йому було важко піднятися із-за отриманих ушкоджень. ОСОБА_3 поводився агресивно. Вона в свою чергу схватила палицю, але не прийшлось скористатись нею для захисту від ОСОБА_3 .. Потерпілий до теперішнього часу скаржиться на болі, міст зубний розбитий, до цього часу не зроблений;
- заявою ОСОБА_5 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 30 жовтня 2020 року спричинив йому тілесних ушкоджень, за якою 30 жовтня 2020 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000059 про вчинення кримінального правопорушення та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.125 КК України, з наступною перекваліфікацію слідчим кримінального провадження на ч.2 ст.125 КК України ;
- протоколом слідчого екперименту, з таблицею зображень до нього, проведеного 12 листопада 2020 року за участі потерпілого ОСОБА_5 , за яким відображено обставини спричинення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень 30 жовтня 2020 року;

- висновком експерта №599-М від 06 листопада 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи , згідно якої при огляді експерта у ОСОБА_5 виявлено: забійну рану нижньої губи справа, струс головного мозку, травматичної екстракції зубів верхньої щелепи (перелом моста), забій грудної клітини справа. Дані тілесні ушкодження могли утворитися 30 жовтня 2020 рокувід дії тупого (их) твердого предмету(ів) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворитися не могли. Потерпілій нанесено в ділянку обличчя не менше 2-3 ударів в різні ділянки тіла.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду. Показання свідка, потерпілого логічні та узгоджені між собою, тоді як пояснення ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суперечать іншим показам та фактичним обставинам справи, тому суд критично оцінює показання ОСОБА_3 про його невинність і вважає, що таким чином він намагається ввести суд в оману та прагне уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Показання обвинуваченого про те, що він тілесних ушкоджень потерпілому не наносив спростовуються, крім показань потерпілого, свідка, висновком судово-медичної експертизи, підстав недовіряти якій у суду немає.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого йому кримінального проступку, та кваліфікує його дії як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я за ч.2 ст.125 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває.
Суд також приймає до уваги думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України, позицію потерпілого ОСОБА_5 , який вказав, що обвинувачений має понести покарання за свої дії.
За даних умов, враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, його суспільну небезпечність, а також те що, відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції його від суспільства, і вважає можливим призначити покарання у виді обмеження волі з урахуванням положень ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених положеннями ст.76 КК України.
Вирішуючи вимоги цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог цивільним позивачем зазначено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 йому була завдана матеріальна та моральна шкода. На лікування було витрачено 4147 грн.. При цьому, суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 3637.88 грн., що підтверджується даними квитанцій №82 від 05 листопада 2020 року (ФОП ОСОБА_7 ), №2 від 02 листопада 2020 року (ФОП ОСОБА_8 ), №ПБ від 06 листопада 2020 року (лабораторія І.Виговського), №33 від 02 листопада 2020 року (ТОВ "Світанок Південь").
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги доводи цивільного позивача, що неправомірними діями ОСОБА_3 завдано моральної шкоди, яка полягає у відчутті сильного фізичного болю та невимовних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання щодо визначення розміру моральної шкоди, на яку претендує потерпілий ОСОБА_5 , суд враховує положення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", а саме, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості фізичних, душевних та психічних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я потерпілого, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягненням з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 10 000 грн. моральної шкоди, 500 грн. витрат на правничу допомогу, 3637.88 грн. майнової шкоди, а всього 14 137.88 грн..

Речові докази у даному провадженні відсутні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному провадженні не затримувався, запобіжні заходи у відношенні нього не обиралися.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1(один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1(один) рік, зобов`язавши його у відповідності до ст.76 КК України:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3637.88 грн., моральної шкоди в розмірі 10000 грн., 500 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 14 137.88 грн..

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Миколаївського апеляційного суду через Кривоозерський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

СУДДЯ :