ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/1735/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/1074/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: ОСОБА_7

Перекладача: ОСОБА_8

Обвинуваченого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0006140 за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кутаісі Республіки Грузія, без громадянства, без освіти, не одружений, офіційно не працевлаштований, без реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 30.07.2009 року Суворовським районним судом м. Херсона за ст.ст. 391, 71 КК України на 6 років позбавлення волі, звільнений 10.04.2015 року по відбуттю строку покарання.

Обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою на 60 днів до 20.09.2020 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу із доповненнями.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те що рішення суду є незаконним, оскільки побудовано на припущенні того, що він може переховуватися або впливати на свідків. Однак судом не враховано, що у нього народилася дитина, громадянська дружина має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, судом не взято до уваги те, що потерпіла претензій до нього не мала, спричинена їй шкода відшкодована.

Також судом не визначено розмір застави та не враховано те, що у нього народилася дитина і він під час знаходження під домашнім арештом був змушений працювати на ринку сторожем, повісток він не отримував, що перебував у розшуку не знав.

Просить суд скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2020 року та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

В апеляційній інстанції:

- захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_9 вважають, що суд прийняв необґрунтоване рішення, просять скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2020 року про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_9

- прокурор вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, 06.05.2020 року, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 03.07.2020 року, з метою запобігання ризикам переховування від органів досудового розслідування чи суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Як слідує з матеріалів провадження, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0006140, за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, 22.07.2020 року постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою на 60 днів до 20.09.2020 року, включно стосовно останнього.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , була заслухана думка прокурора, надані пояснення обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст. 178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_9 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, однак ним були порушені умови домашнього арешту та не виконано обов`язки покладені на нього судом, ухилявся від явки до суду, було застосовано примусовий привід, оголошено у розшук, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, а тому може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходів, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі відмови у продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, і які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Слід зазначити про те, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 на утриманні малолітньої дитини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, наявність у нього цивільної дружини, яка має місце постійної реєстрації, та дитини є непереконливими, а також з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , відомості про його особу та вказані обставини, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Що стосується інших доводів, які були зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 , то вони позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого.

Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні та відповідно до ст. 392 КПК України можуть бути зазначені в апеляційній скарзі при оскарженні судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Крім того, судова колегія вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про не встановлення судом розміру застави, оскільки відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, що і було зроблено судом під час обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою 06.05.2020 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22.07.2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів до 20.09.2020 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .