Дата документу 20.11.2020
Справа № 334/884/16-к
Провадження № 1-кс/334/2105/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову інспектора-дізнавача СД Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0005101 від 30 грудня 2014 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України в порядку передбаченому ст.ст.303-307 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2020 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 в порядку ст.ст. 303-307 КПК України в якій вона просить скасувати постанову інспектора-дізнавача СД Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0005101 від 30 грудня 2014 року.

Скарга обґрунтована тим, що 27 грудня 2014 року невідомі особи, використавши відомості щодо її кредитної картки ПАТ КБ « Приватбанк» ( далі - банк), шахрайським шляхом оформили кредит на її ім`я на суму 12000 грн. і на зазначені грошові кошти купували товарно-матеріальні цінності.

29 грудня 2014 року вона звернулась до Ленінського РВ м. Запоріжжя із заявою про

скоєне відносно неї кримінальне правопорушення (злочин).

Відомості по її заяві 29 грудня 2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0005101 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. У даному кримінальному провадженні вона є потерпілою.

Досудове розслідування по кримінальному провадженню №0005101 від 30 грудня 2014 року проводили слідчі Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області, а останнім часом - інспектори-дізнавачі Дніпровського ВП.

01 грудня 2015 року КБ «Приватбанк» звернувся до Ленінського районного суду

м. Запоріжжя із позовом до неї, про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок скоєння відносно неї шахрайських дій невідомої (невідомих) особи (осіб).

Фактичні обставини кримінального правопорушення полягають в наступному.

27 жовтня 2014 року невідома особа, скориставшись відомостями її платіжної кредитної картки, оформила в Банку кредит «Оплата частинами» на суму 12778,42 грн., і одночасно, в той же день і час, здійснила покупку товарів на вказану суму.

Згідно відомостям роздруківки банку, отриманої нею 29 листопада 2014 року (вих.№1493024) за 27 листопада 2014 року зазначено, що з картки було здійснено зняття грошових коштів на суму 1228,00 грн., із вказівкою деталі операції: «Україна. Дніпропетровська, Дніпропетровськ, - покупка товару/оплата послуг».

За декілька хвилин до проведення вищезазначеної операції вона в присутності свого колишнього чоловіка - ОСОБА_5 і знайомого її чоловіка на ім`я « ОСОБА_6 », знаходячись у м. Запоріжжі (м. Запоріжжя, вул. Північно-Кольцева, 17) поповнила свій картковий рахунок на суму 2300,00 грн.

В подальшому банк надавав інформацію про те, що покупка товару начебто була здійснена 27 жовтня 2014 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, 25-В).

У роздруківці банку від 29 листопада 2014 року про рух коштів по її рахунку

зазначено торгівельні організації і їхні адреси, де вона дійсно користувалась кредитною

платіжною карткою, в тому рахунку і 27 жовтня 2014 року.

За умови укладення банком Договору розширеного еквайрінгу із магазином «Автомішель» (м. Запоріжжя, вул. Чумаченко, 25-В) в роздруківці банку про рух коштів по її кредитному рахунку містився б запис про те, що товар, з використанням її кредитної картки, був оплачений (придбаний) саме в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із вказівкою адреси цього магазину, - АДРЕСА_1 .

Натомість, такого запису, про здійснення 27 жовтня 2014 року нею покупки в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - немає.

Відсутність вказаного запису в свою чергу свідчить про відсутність укладеного Договору розширеного еквайрінгу між банком і магазином «Автомішель» у м. Запоріжжі.

Крім того, вона не мала об`єктивної фізичної можливості через 10 хвилин

27 листопада 2014 року після поповнення рахунку на суму 2300,00 грн., бути в місті

Дніпропетровськ, Дніпропетровської області і там, за допомогою своєї кредитної

картки, здійснити оплату товару.

Про зазначені фактичні обставини, із додаванням копій відповідних документів, вона давала пояснення слідчому.

01 жовтня 2020 року при черговому зверненні до інспектора-дізнавача щодо ходу досудового розслідування по кримінальному провадженню, інспектор-дізнавач СД Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_7 повідомила мені про те, що кримінальне провадження закрито і вручила їй копію своєї постанови від 25 вересня 2020 року.

При отриманні копії постанови вона власноруч написала дату її отримання і свій підпис, а саме: 01 жовтня 2020 року.

Взагалі, в тексті самої постанови навіть не йдеться мова про те, щоб про прийняте інспектором-дізнавачем рішення щодо закриття кримінального провадження був повідомлений потерпілий.

Копія постанови від 25 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження інспектором-дізнавачем ОСОБА_4 їй не надсилалась.

Рішення інспектора-дізнавача ОСОБА_7 щодо винесення постанови від 25 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження (далі - постанова) вважає незаконним із наступних підстав.

Закриття кримінального провадження є одним із засобів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження і оцінки всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно постанови, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.190 КК України, тобто - на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Положення п.2 ч.1 ст.284 КПК України передбачають закриття кримінального провадження в зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Факт декриміналізації злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України - відсутній.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального

правопорушення є: 1) об`єкт злочину 2) об`єктивна сторона злочину 3) суб`єктивна сторона злочину 4) суб`єкт злочину.

Застосування п.2 ч.1 ст.284 КПК України можливе лише за наявності фізичної осіб (або осіб), дії якої ( яких) перевірено, але з`ясовано, що складу злочину в діях такої конкретної особи (осіб) немає.

Тобто, інспектором-дізнавачем СД Дніпровського ВП лейтенантом поліції ОСОБА_7 не оспорюється, не ставиться під сумнів, те, що подія кримінального правопорушення, здійсненого 27 жовтня 2014 року, існує і існувала на час винесення постанови від 25 вересня 2020 року.

Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.190 КК України, станом на 25 вересня 2020 року, не встановлена (відсутній суб`єкт злочину, як елемент складу злочину) ; її дії не перевірялись на наявність в них ознак складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України ( відсутні відомості про суб`єктивну сторону, як елемент складу злочину).

При ознайомленні з матеріалами кримінального провадження з`ясовано, що по справі практично не проведено слідчих (розшукових) дій не проведено. Кримінальне провадження закрито передчасно.

Відповідно до положень ч.2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно принципу публічності, в закріпленому в ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно вимог п.1 ч.1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

За загальним правилом, визначеним в ч.1 статті 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ч.5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Потрібно врахувати те, що у п.42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Міхалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у дослідування, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слідчими і інспектором-дізнавачем СД Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_7 за весь час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню не проведено слідчих ( розшукових) дій для встановлення фактичних обставин справи, а саме: не з`ясовано - з якої місцевості (місця) і який час 27 жовтня 2014 року фактично було проведено купівлю товару за який розрахувались з використанням відомостей її кредитної картки;

не опитано продавця магазину, в якому було придбано товар;

не проведено у відповідності до вимог КПК України виїмку касового чеку на придбання товару в магазині, де дійсно придбався товар 27 жовтня 2014 року;

не проведено, у відповідності до вимог КПК України, виїмку відеозапису за 27 жовтня 2014 року в магазині, де придбався товар;

не витребовувались із банку матеріали кредитної справи по наданню мені кредиту на суму 12000 грн. при умові, що я не зверталась із відповідною заявою до банку;

не витребовувались із банку матеріали службової перевірки, яку проводили співробітники служби безпеки банку за моєю заявою про скоєне шахрайство;

не допитані в якості свідків співробітники банку щодо обставин надання їй кредиту;

не допитані в якості свідків ОСОБА_5 на ім`я « ОСОБА_6 » по обставинах, що мали місце 27 жовтня 2014 року коли вона, знаходячись в місті Запоріжжі, поповнювала свій картковий рахунок і проводила оплату продуктів;

не проведено будь-який слідчих (розшукових) дій направлених на перевірку причетності як ОСОБА_5 , так і чоловіка на ім`я « ОСОБА_6 » та інших осіб, на причетність до скоєння кримінального правопорушення 27 жовтня 2014 року по якому вона є потерпілою.

Враховуючи те, що про існування постанови від 25 вересня 2020 року їй стало відомо лише 01 жовтня 2020 року, вважає що у неї поважна причина пропуску строку на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження, оформленого відповідною постановою інспектора-дізнавача СД Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 .

З урахуванням викладеного просить постанову інспектора-дізнавача СД Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0005101 від 30 грудня 2014 року скасувати.

В судове засідання прокурор, представник Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області не з`явились про дату, час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. Суд вирішив розглянути скаргу на підставі ст.306 ч.3 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, слідчий суддя вважає, що постанова про закриття кримінального провадження підлягає до скасування, з наступних підстав.

Судом встановлено, що інспектором-дізнавачем Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції ОСОБА_4 були розглянуті матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0005101 від 30 грудня 2014 року. Постановою інспектора-дізнавача від 25 вересня 2020 року було закрито зазначене вище кримінальне провадження, у зв`язку з тим, що відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч.1 ст.190 КК України.

Закриваючи провадження інспектор-дізнавач керувався ст.110, ч.1 п.2 ст.284 КПК України.

У відповідності до ч.1 п.2 ст.284 КПК України прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Пункт 3 частини 1 статті 303 та частина 1 статті 304 КПК України, надають право заявнику подати до суду скаргу на рішення слідчого про закриття кримінального провадження протягом 10 днів з моменту отримання постанови.

Зважаючи на викладені вище факти, враховуючи наведені законодавчі норми, суд вважає, що скаржник ОСОБА_3 має право оскаржити постанову про закриття кримінального провадження, та строк оскарження постанови не пропущений.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інспектором-дізнавачем досудове розслідування проведено поверхнево, без з`ясування всіх обставин, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

При прийнятті рішення інспектором-дізнавачем при закритті кримінального провадження у відповідності до вимог КПК України в повній мірі в постанові не зазначено які обставини були встановлені досудовим розслідуванням.

Крім цього в оскаржуваній постанові, інспектор-дізнавач не посилається на жодну слідчу дію проведену ним, як на доказ який би міг спростовувати, що відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ст.190 ч.1 КК України.

Отже, під час проведення досудового розслідування інспектору-дізнавачу необхідно, прийняти до уваги викладені в ухвалі слідчого судді обставини, надати їм належну оцінку та прийняти законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР під №0005101 від 30 грудня 2014 року.

Що стосується інших вимог скарги, то прийняття таких рішень не передбачено вичерпним переліком, встановленим ч.2 ст.307 КПК України.

Згідно із ч.3 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову інспектора-дізнавача СД Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0005101 від 30 грудня 2014 року задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора-дізнавача СД Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0005101 від 30 грудня 2014 року.

В іншій частині скарги відмовити.

Копію ухвали надати сторонам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1