Дата документу 30.09.2020 Справа № 331/2914/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1647/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/2914/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопокровки Оріхівського району Запорізької області, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , наразі утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 листопада 2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на норми КПК України та практику Європейського суду з прав людини, просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи клопотання прокурора та ухвалу суду необґрунтованими, а ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтвердженими належними та достатніми доказами.

Також апелянт просить врахувати те, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання, сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення та буде сприяти в цьому судовому слідству, не намагатиметься переховуватися, а також стан здоров`я обвинуваченого.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке було задоволено судом першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, неодноразово судимий за корисливі кримінальні правопорушення та має непогашені судимості, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та високу ймовірність вчинення нових кримінальних правопорушень, та дійшов висновку про те, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити нові кримінальні правопорушення.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Таке рішення суд першої інстанції, взявши, зокрема до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, характер пред`явленого обвинувачення та дані про особу обвинуваченого, мотивував існуванням наразі ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме можливості вчинити інші злочини, на даній стадії процесу, тому з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд визнав необхідним застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цьому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. 178 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання прозастосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованого ризику, зокрема того, що обвинувачений може вчиняти інші злочини, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, про що просить апелянт, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи сторони захисту про недоречність тримання ОСОБА_7 під вартою, з огляду на те, що останній має постійне місце реєстрації та проживання, сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення та буде сприяти в цьому судовому слідству, є необґрунтованими, оскільки:

по-перше, суд першої інстанції встановив, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, дане кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується, також є корисливим;
по-друге, суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому врахував не лише тяжкість злочину, характер пред`явленого обвинувачення та покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у його вчиненні, але й дані про особу обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості щодо неможливості тримання під вартою, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може вчиняти інші злочини, оскільки в провадженні суду знаходяться ще чотири кримінальні провадження, по яких останній також обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, тобто, в цій частині заявлений у клопотанні прокурора та встановлений судом ризик є реальним, у зв`язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеному ризику.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не підтверджені належними та достатніми доказами.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводять, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Що стосується тверджень захисника про наявність в обвинуваченого тяжкого захворювання, то матеріали судового провадження не містять даних, які б вказували на суттєве погіршення здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та неможливість його утримання під вартою у зв`язку з цим, а тому колегія суддів не вважає це підставою для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду щодо ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2020 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 листопада 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: