ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/7111/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2682/20
Категорія: ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.146,
ч.4 ст.28, ч.4 ст.187, ч.4 ст.28, ч.3 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Харкова судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , 1975 року народження, ОСОБА_9 , 1975 року народження, ОСОБА_10 , 1983 року народження до 26 липня 2020 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначив, що не зважаючи на перебування захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на лікарняному та відмову останніх від наданого судом захисника, суд продовжив розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою, чим порушив право обвинувачених на захист. Вважає, що наданий судом захисник не може якісно захистити інтереси обвинувачених, оскільки не знає усіх обставин справи, що в свою чергу завдає шкоду інтересам підзахисних. Також відзначав, що трьом обвинуваченим було надано одного захисника.

Наголосив, що при розгляді вищевказаного клопотання було змінено склад колегії суддів, а саме замість судді ОСОБА_11 , який перебуває у відпустці, залучено суддю ОСОБА_12 , яка не є запасною суддею. Вважає, що дана дія суду є незаконною та не відповідає КПК України.

Указав, що суд першої інстанції розглянув клопотання про продовження строку тримання під вартою за день до закінчення строку тримання під вартою, чим порушив строки розгляду таких клопотань.

Відзначив, що жодних доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст.177 КПК України прокурор не надав і у суду жодних доказів на підтвердження наявності таких ризиків не було. Указав, що свідки по справі вже допитані, надали покази та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. Отже, на думку захисника, у разі будь-якого впливу на свідків і як наслідок зміни ними своїх показів цей факт буде свідчити про скоєння свідками злочину, передбаченого ст.384 КК України, у зв`язку з чим суд в оскаржуваній ухвалі не міг послатись на наявність ризику впливу на свідків.

Також відзначив, що судом при продовженні строку тримання під вартою не було враховано стан здоров`я ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , який значно погіршився, загострились їх хронічні захворювання, у зв`язку із чим останні потребують якісного, кваліфікованого обстеження та лікування, що не можливо здійснити перебуваючи під вартою.

Просить ухвалу суду скасувати, прийняти нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, у тому числі особливо тяжких злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.4 ст.28, ч.3 ст.289 КК України, один з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі до 15 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Враховуючи фактичні обставини злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачені вчинили, у тому числі, ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме, будучи членами злочинної організації, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілої ОСОБА_13 та погрозою застосування такого насильства ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , поєднаного з проникненням у житло, а також викрадення потерпілого ОСОБА_15 , що супроводжувалось заподіянням останньому фізичних страждань із застосуванням зброї, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

До того ж, враховуючи, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочину направленого на заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, зазначене свідчить про наявність ризику здійснення незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших співучасників вчинення злочинів, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, в разі обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до приписів ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незалежно від наявності клопотань. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Оскільки 29 травня 2020 року закінчувався строк тримання обвинувачених під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано у судовому засіданні 28 травня 2020 року поставив на обговорення питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Таким чином, посилання захисника про порушення судом строків розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою позбавлені підґрунтя.

Крім того враховуючи, що захисник ОСОБА_7 , будучи завчасно належним чином повідомлений про час, дату судового засідання, не зміг прибути до суду, оскільки перебував на лікарняному, суд обґрунтовано, відповідно до вимог ст.53 КПК України, залучив захисника для проведення невідкладної процесуальної дії.

Таким чином, посилання сторони захисту на порушення судом першої інстанції права обвинувачених на захист також позбавлені підґрунтя.

Що стосується надання обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 одного захисника, то нормами КПК України не передбачено будь-яких обмежень щодо кількості підзахисних, а тому це не може бути підставою для визнання цієї процесуальної дії незаконною.

Слід відзначити, що захисник ОСОБА_7 також самостійно здійснює захист одразу трьох обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Доводи скарги про незаконність зміни складу колегії суду, а саме заміни судді ОСОБА_11 іншим суддею, який не є запасним, є безпідставними.

Як вбачається із матеріалів провадження та наданої суду інформації, суддя ОСОБА_11 з 18.05.2020 року по 05.06.2020 року перебував у відпустці, у зв`язку із чим, на підставі розпорядження керівника апарату суду було здійснено повторний автоматизований розподіл справи та до складу суду було залучено суддю ОСОБА_12 .

Обґрунтовуючи необхідність зміни запобіжного заходу захисник в своїй апеляційній скарзі послався на стан здоров`я ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , який значно погіршився, у зв`язку із чим останні потребують якісного, кваліфікованого обстеження та лікування, що не можливо здійснити перебуваючи під вартою.

Як вбачається із матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_10 пройшов медичне обстеження в ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім.проф. М.І. Ситенка НАМН України» та ООО «Скен лайф» з наданням у подальшому необхідної медичної допомоги та проведення лікування.

Доказів на підтвердження неможливості останнього знаходитись під вартою у зв`язку із наявними хворобами, захисником не надано.

Що стосується погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та необхідності останнім пройти обстеження, колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Правил взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затверджених Наказом МЮ України, МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечуються надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 28 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: