Зіньківський районний суд Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/1192/20
Номер провадження 1-кс/530/326/20

У Х В А Л А
іменем України

18.09.2020 р. м.Зіньків

Слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача у кримінальному провадженні №0000078, -
В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах власника ОСОБА_4 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з клопотанням визнати незаконною бездіяльність дізнавача у кримінальному провадженні №0000078 та повернути автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19, постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року №215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211», рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, доручення регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій №3/2020 від 13 березня 2020 року, рішення ради суддів України від 17.03.2020 року № 19 встановлено обмеження.

Заслухавши адвоката ОСОБА_3 , яка підтримала клопотання, ОСОБА_4 , який підтримав своє клопотання та вивчивши вказане клопотання, вислухавши думку учасників судового провадження, суд важає, що клопотання про визнання незаконною бездіяльність дізнавача у кримінальному провадженні №0000078 та повернути автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
В судовому засіданні було встановлено, що 05.09.2020 року, на території майданчика 227 Солохівської ГКР, поблизу с. Бухалівка, Зіньківського району Полтавської області, працівниками Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області, за участю дізнавача ОСОБА_5 , було вилучено автомобіль марки: УАЗ, модель: 31512, зеленого кольору; реєстраційний номер: НОМЕР_1 , Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником якого є - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ключі від зазначеного транспортного засобу. В порушення вимог ст.ст. ч. 1 ст. 167, п.1,3 ст.168 КПК України, вилучення майна службовими особами було проведено без вручення копії відповідного протоколу, власнику майна.

Станом на 18.09.2020 року, будь-які слідчі дії з вилученим транспортним засобом не проводилися, в порядку п.1 ст.172 КПК України слідчим суддею клопотання про арешт майна не було розглянуто, вказане майно знаходиться на внутрішньому дворі Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області, та зберігається в умовах, під прямими сонячними променями, що обмежує права ОСОБА_4 , як власника майна.

Адвокат зазначає, що оскільки ключі від транспортного засобу також знаходяться в працівників Зіньківського РВ, то є всі підстави вважати, що транспортний засіб протиправно використовується посадовими особами. Оскільки будьяких відомостей з приводу вказаної події, не було відомо, з метою захисту прав та інтересів клієнта, 11.09.2020 року адвокатом було направлено клопотання до керівника Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області з вимогою невідкладно повернути транспортний засіб, та інше вилучене майно власникові, в порядку та на підставі передбаченому ч.5 ст. 171 КПК України.

Клопотання було попередньо розглянуто начальником сектору дізнання Зіньківського ВП - ОСОБА_6 , яка відмовила вирішити питання про негайне повернення майна, повідомила, що майно утримується на території ВП в законний спосіб та на законних підставах .

Письмову відповідь надано не було, виконати вимоги ч.5 ст. 171 КПК, згідно якої, в разі не подання клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, не пізніше ніж на наступний робочий день після вилучення, воно має бути повернуто негайно - виконано не було.

15.09.2020 року на електронну адресу адвоката надійшла відповідь на вказане клопотання адвоката за підписом дізнавача у кримінальному провадженні №0000078, інспектора сектору дізнання Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , від 11.09.2020 р., згідно якої адвокату було відмовлено повернути зазначений транспортний засіб його законному власникові, з підстав ст. 298,298-3 КПК України, який визнано речовим доказом по кримінальному провадженню та передано на зберігання до майданчика для затримання транспортних засобів Зіньківського ВП, і зберігається органом, що його вилучив до розгляду провадження про кримінальний проступок по суті у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України (а.с.12).

Без правових підстав, без доведення протиправності дій власника, без пред`явлення підозри тривалий час, а саме станом на 18.09.2020 року утримується на території Зіньківського ВП автомобіль марки: УАЗ, модель: 31512, зеленого кольору; Реєстраційний номер: НОМЕР_1 ., чим позбавлено власника права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю (автомобілем).

Ч.1 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Ч.3,4 ст. 167 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

П.20 ПОРЯДКУ зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, ЗАТВЕРДЖЕНОГО постановою Кабінету Міністрів України, від 19 листопада 2012 р. № 1104,- зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Згідно ч. 1 ст. 2983 КПК України,- речі і документи, що є знаряддям та/або засобом вчинення кримінального проступку чи безпосереднім предметом посягання, виявлені під час затримання, особистого обшуку затриманої особи або огляду речей, вилучаються уповноваженою службовою особою Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань.

Вилучені речі і документи зберігаються органом, що їх вилучив, до розгляду провадження про кримінальний проступок по суті в суді у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Ч. 2 ст. 298 КПК України визначено, що досудове розслідування кримінальних проступків (дізнання) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними відкорупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Стаття 16 КПК України передбачає: позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Статтею 7 КПК передбачено загальні засади кримінального провадження, такі як верховенство права, законність; повага до людської гідності; недоторканність права власності тощо.

Зазначене майно (автомобіль) не є а ні тимчасово вилученим майном у розумінні ст.ст. 167. 168 КПК, а ні арештованим майном.

А тому його утримання в рамках кримінального провадження є протиправним, з огляду на наступне. Частина 1 статті 40 КПК встановлює відповідальність слідчого за законність та своєчасність процесуальних дій; ч. 1 ст. 401, встановлює, що дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Завданням кримінального провадження, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження (ст. 2 КПК). Частиною 1 статті 11 КПК передбачено, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.

Отже, бездіяльність дізнавача ОСОБА_8 , по неповерненню вилученого майна (автомобіля) є протиправною.

Відповідно до cт. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі Delcourtv. Belgium Європейський суд з прав людини зазначив, що в демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення cт. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі BelletV. France Європейський суд з прав людини зазначив, що cт. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, у тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року та п. 122 у справі «Кудла проти Польщі» від 26 жовтня 2000 року однією з гарантій, що містяться в cт. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, є, зокрема, право на забезпечення ефективного доступу до судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їхніх «прав та обов`язків».

У пункті 3.2 рішення КСУ № 16-рп/2009 у справі №1-17/200930 зазначено, що к повноваженням судів загальної юрисдикції відноситься судовий контроль за дотриманням законності в діяльності правоохоронних органів у період проведення дізнання та досудового слідства. Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав та свобод людини та громадянина.

Відповідно до cт. 41 Конституції право приватної власності непорушне і має бути захищене.

Конституційний Суд України у Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина тавідповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини), а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади (абзац шостий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

Згідно позиції п. 29 Постанови Пленуму ВССУ № б від 3 червня 2016 року «Про правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ», згідно з якою відповідно до вимог ч. б ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього кодексу.

Якщо суд під час перегляду кримінального провадження убачає можливу недоведеність винуватості засудженої особи або інше можливе поліпшення становища такої особи, він повинен за власною ініціативою безпосередньо дослідити необхідні докази, адже до цього спонукають завдання кримінального провадження, зазначені у ст. 2 К11К, та необхідність дотримання інших його засад, зокрема верховенства права, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і це не суперечить такій засаді кримінального провадження, як диспозитивність (Ухвала ВСС від 20.10.2015, справа № 5-2049км15).

В судовому засіданні було встановлено, що майданчик тимчасового тримання Зіньківського ВП, не входить до переліку спеціальних майданчиків і стоянок територіальних органів Національної поліції Полтавської області для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

Відповідно до постанови про визнання та приєднання речових доказів від 05.09.2020 року в кримінальному провадженні №0000078 -а.с.19: автомобіль марки: УАЗ, модель: 31512, зеленого кольору; Реєстраційний номер: НОМЕР_1 , згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнано речовим доказом та передано на майданчик для тримання траснпортних засобів Зіньквського ВП до вирішення питання по суті.

В звязку з цим суд бере до уваги, що Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , згідно протоколу огляду місця події від 05.09.2020 року та постанови про визнання та приєднання речових доказів від 05.09.2020 року в кримінальному провадженні №0000078 ( а.с.11-17, 19) не вилучалося та не визнавалося речовим доказом, а тому в цій частині клопотання слід відмовити.
На час розгляду клопотання, власнику вилученого майна, а саме ОСОБА_4 не пряд"явлена підозра. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 він є власником транспортного засобу, а саме автомобіля марки: УАЗ, модель: 31512, зеленого кольору; Реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК України).
Згідно ст.40-1 КПК України, дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання. Частиною 2 цієї статті визначені повноваження дізнавача. При цьому, відповідно до п.8 ч.2 цієї статті, дізнавач уповноважений здійсювати інші повноваження у випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Згідно ч.3 цієї статті, рішення дізнавача приймається у формі постанови, при цьому, постанова виноситься у випадках, передбаченим цим Кодексом. Постанова дізнавача складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини (ч.5 ст.110 КПК України).
Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, його представником чи законним представником тощо) такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені. Встановлений ч.1 ст.303 КПК України перелік рішень, дій чи бездіяльності є вичерпним.
Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що судами першої та апеляційної інстанції враховуються загальні правові позиції ЄСПЛ щодо офіційного тлумачення ст.3 Конвенції у матеріальному та процесуальному аспектах у кримінальному судочинстві, які обумовлені законодавчим положенням щодо застосування Конвенції та практики ЄСПЛ при розгляді справ у якості джерела права.

У випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана неналежному поводженню зі сторони суб"єктів владних повноважень в порушення ст.3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити як загальний обовязок держави відповідно до ст.1 Конвенції вимагає, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування, метою якого є виявлення і покарання відповідальних осіб.

При цьому, розслідування за такими скаргами та твердженнями про неналежне поводження має бути ретельним і ефективним. Це означає, що органи влади мають завжди намагатись встановити події та не покладатися на поспішні або безпідставні висновки для закінчення розслідування чи для обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень. Однією із загальних засад кримінального провадження є його публічність ( п.18 ч.1 ст.7 КПК України). Суть даної засади кримінального провадження полягає в тому, що прокурор, слідчий, дізавач зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи яка його вчинила.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов"язаний всебічно, повно і неупередженно дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупередженних процесуальних рішень.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, доступ до правосудця та обов"язковість судових рішень, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст.7КПК України).
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора:…неповернення тимчасово вилученого майна - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України, з урахуванням положень глави 26.
Згідно із приписами ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізвача чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до рекомендації № R (85)11 щодо положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу, прийнятій Комітетом міністрів Ради Європи від 28.06.1985, наголошується на необхідності приділяти більше уваги потребам потерпілого на всіх етапах кримінального процесу.
На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 119,132, 170, 174, 303,304, 307, 309, 369-372 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника ОСОБА_4 на бездіяльність дізнавача у кримінальному провадженні №0000078 задоволити частково.

Визнати незаконною бездіяльність дізнавача у кримінальному провадженні №0000078, від 05.09.2020 року, інспектора сектору дізнання Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , що полягає в незаконному утриманні та неповерненні вилученого майна - автомобіля марки: УАЗ, модель: 31512, зеленого кольору; Реєстраційний номер: НОМЕР_1 , згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником якого є - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати дізнавача у кримінальному провадженні №0000078, від 05.09.2020 року, інспектора сектору дізнання Зіньківського ВП Гадяцького ВП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 негайно повернути автомобіль марки: УАЗ, модель: 31512, зеленого кольору; Реєстраційний номер: НОМЕР_1 , згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , власником якого є - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 власнику ОСОБА_4 ..
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Написано власноручно.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду
Полтавської області ОСОБА_1