гСправа № 371/1289/17 Провадження № 1-кп/358/24/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 1-кп/358/24/20, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000409 від 21.08.2017 року щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пії, Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, місце проживання якого було зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого 09 листопада 2015 року Миронівським районним судом Київської області за частиною другою статті 309 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,

по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2017 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_5 перебував на відкритій ділянці місцевості розміром 20 х 20 м., що територіально розташована на відстані 50 м. з північної сторони від домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою пошуку металобрухту. Перебуваючи на вказаній відкритій ділянці місцевості, ОСОБА_5 знайшов предмет, схожий на осколкову ручну гранату Ф-1, та усвідомлюючи, що не має передбачених Положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №576, та розділом II глави 12 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолодженої зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, необхідних дозвільних документів на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, діючи умисно, з метою подальшого незаконного зберігання, незаконно придбав та одразу після цього незаконно переніс до господарського приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ОСОБА_6 , де в період з 20 травня 2017 року по 23 серпня 2017 року незаконно зберігав вказаний бойовий припас, при відсутності передбаченого законом дозволу.

23 серпня 2017 року в період часу з 10 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв. працівниками поліції Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проведено обшук житлового будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки, на якій вони розміщені за адресою: АДРЕСА_2 та якими користується ОСОБА_5 . В ході обшуку господарської будівлі було виявлено предмет, схожий на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни.

У подальшому працівниками поліції залучено спеціалістів з вибухотехнічного відділу Головного управління Національної поліції в Київській області, які вилучили з вказаного приміщення господарської будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 предмет, схожий на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни.

Вказаний предмет, схожий на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни, було знешкоджено 23.08.2017 року о 13 год. 30 хв. на підривному майданчику поблизу с.Ходорів Миронівського району Київської області, електричним способом за допомогою накладного заряду.

На місці знешкодження предмету, схожого на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни, виявлено металеві уламки, які поміщено в спеціальний пакет вибухотехнічної служби №АБ 027787 та вилучено до Миронівського ВП ГУНП в Київській області як речовий доказ.

Згідно з висновком експерта № 14-372 від 18.09.2017 за результатами проведення судової вибухотехнічної експертизи, надані на дослідження об`єкти представляють собою частини оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, споряджені запалом УЗРГМ, яка є вибуховим пристроєм основного військового призначення та відноситься до бойових припасів.

Згідно з довідкою № 272 від 21.09.2017 року, виданою дозвільною системою Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, ОСОБА_5 дозволи на придбання, носіння, зберігання зброї, вибухових речовин, боєприпасів та вибухових пристроїв не надавались.

В судовому засіданні 12 липня 2019 року обвинувачений ОСОБА_5 після оголошення прокурором обвинувального акту, свою вину у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, не визнав.

Згідно журналу судового засідання від 12.07.2019, на підставі положень частини другої статті 349 КПК України ухвалою суду було визначено обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження. Зокрема, було ухвалено допитати свідків, обвинуваченого та дослідити письмові докази по справі.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний та показань щодо обставин кримінального правопорушення суду не повідомляв.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією актового запису про смерть №41 від 18.02.2020 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 17.06.2020 року.

Згідно пункту п`ятого частини першої статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечував проти закриття провадження у справі та просив з метою реабілітації померлого ОСОБА_7 розглянути справу по суті з постановлення виправдувального вироку.

Близький родич померлого ОСОБА_5 його рідна сестра ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою, в якій просить не закривати дане кримінальне провадження, та продовжити судове слідство по справі незважаючи на смерть її брата - обвинуваченого ОСОБА_5 з необхідністю його реабілітації.

Просить визнати неналежними та недопустимими докази які маються по справі, а саме: протокол обшуку від 23.08.2017 року, протокол огляду місця події від 23.08.2017 року, та всі інші слідчі дії які були виконані слідчим ОСОБА_9 .

Обгрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_8 вказує на те, що її брат ОСОБА_5 ніколи не визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та пояснював їй, що приблизно за день чи два до 23 серпня 2017 року до нього в двір зайшов працівник поліції ОСОБА_10 . Під час розмови з цим поліцейським, її брат ОСОБА_5 повідомив йому та намагався віддати поліцейському гранату, але поліцейський оглянувши гранату сказав, що у зв`язку з тим, що граната без запобіжника, а тому небезпечна, її потрібно покласти де вона знаходилась. По приїзду до м. Миронівка, поліцейський пообіцяв її брату повідомити вибухотехнічну службу, працівники якої приїдуть та заберуть цю гранату. Після цього 23.08.2017 вранці приблизно у 10 годин приїхала поліція з вибухотехніками, вони нічого не пояснюючи та без понятих, відразу зайшли в сарай, звідки винесли гранату, яку він за декілька днів до цього намагався віддати поліцейському ОСОБА_11 . Гранату вилучили та поїхали, більш в жодному приміщенні обшук не робили. Це ще раз підтверджує слова її покійного брата, що поліція знала про несправну гранату та де вона знаходиться, а також те що інших гранат, боєприпасів та заборонених речей немає.

Як розповідав її покійний брат ОСОБА_5 , все вище вказане він намагався пояснити слідчому ОСОБА_9 під час надання йому офіційних показів, але слідчий писав те, що не відповідало дійсності, а потім на неодноразову вимогу її брата, цей слідчий, неохоче вносив деякі корективи в показах брата. Її покійний брат ОСОБА_5 , будучи хворим та юридично недосвідченим, не міг протидіяти незаконній поведінці слідчого.

Також, ОСОБА_8 в своїй заяві звертає увагу на те, що слідчий ОСОБА_9 фальсифікував матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , оскільки допускав фальсифікацію в інших кримінальних провадженнях та щодо нього 12 лютого 2020 року з прокуратури Київської області надійшло кримінальне провадження до Миронівського районного суду Київської області.

Крім того, вона вважає неправдивими показання інших працівників поліції допитаних в суді. Всі ці працівники поліції є зацікавленими особами та дають неправдиві показання суду. А тому, всі показання працівників поліції потрібно визнати судом неналежними та недопустимими доказами по справі.

Вищенаведене обгрунтування близького родича померлого ОСОБА_5 , його рідної сестри ОСОБА_8 , свідчить про відсутність підстав для закриття кримінального провадження в зв`язку із смертю обвинуваченого, та виникає необхідність прийняття рішення по суті обвинувачення, в якому необхідно вирішити питання щодо наявності чи відсутності події злочину, наявності чи відсутності складу злочину в діях ОСОБА_5 .

Згідно частини першої статті 369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

З врахуванням положень ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Оскільки, обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний під час судового розгляду справи, суд не може посилатися на показання, які він давав слідчому під час допиту в якості підозрюваного, в тому числі щодо повідомлення працівника поліції ОСОБА_10 про наявність в господарському приміщенні гранати та про намагання видати добровільно гранату працівникам поліції.

Згідно роз`яснень викладених в п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №3 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», під добровільною здачею органам влади зброї, бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв, яка згідно з ч. 3 ст. 263 КК є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, необхідно розуміти такі дії, коли особа, маючи можливість і надалі зберігати будь-який із зазначених предметів, незалежно від мотивів за власним бажанням передає його відповідному державному органу.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 цілеспрямованих дій щодо добровільної видачі гранати, яка зберігалася в його господарстві.

Даний факт не підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який пояснив, що про факт зберігання гранати в господарстві ОСОБА_5 він дізнався із бесіди зі свідком ОСОБА_12 .

Стороною обвинувачення були надані докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні та оцінені судом на предмет їх належності та допустимості.

Так, згідно протоколу обшуку від 23 серпня 2017 року вбачається, що слідчим СВ Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 проведено обшук житлового будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки, на якій вони розміщені за адресою: АДРЕСА_2 та якими користується ОСОБА_5 .

Обшук проведено за участю спеціалістів з вибухотехнічного відділу Головного управління Національної поліції в Київській області, які вилучили з приміщення господарської будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 предмет, схожий на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни.

До протоколу обшуку додано акт перевірки об`єкта №17-0823-О на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів, з якого видно, що огляд проведено з 12.00 до 12.30 годин 23.08.2017 групою спеціалістів-вибухотехніків у складі т.в.о начальника вибухотехнічного відділу Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_13 та головного спеціаліста-вибухотехнічка ОСОБА_14 , якими на території домоволодіння ОСОБА_5 виявлено та вилучено предмет, схожий на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни.

Також, спеціалістами вибухотехніками складено акт знешкодження (розрядження, руйнування, знищення) вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів №170823/1 від 23.08.2017, згідно якого предмет, схожий на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни, який виявлено за адресою: АДРЕСА_2 , було знешкоджено 23.08.2017 року о 13 год. 30 хв. на підривному майданчику поблизу с.Ходорів Миронівського району Київської області, електричним способом за допомогою накладного заряду.

На місці знешкодження предмету, схожого на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни, спеціалісти вибухотехніки виявили металеві уламки, які поміщено в спеціальний пакет вибухотехнічної служби №АБ 027787 та передано до Миронівського ВП ГУНП в Київській області.

Довідка про категорію виявлених вибухових матеріалів від 23.08.2017 свідчить про те, що при огляді металевих уламків поміщених до пакету Вибухотехнічної служби №АБ 027787, які були виявлені під час знешкодження гранати Ф-1 часів Другої світової війни на підривному майданчику поблизу с. Ходорів, встановлено що вони заходів безпеки не вимагають.

Оцінюючи наданий стороною обвинувачення доказ, яким є протокол обшуку від 23 серпня 2017 року, та вирішуючи питання про його допустимість суд враховує наступне.

Вказаний обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 22 серпня 2017 року, згідно якої надано дозвіл групі слідчих СВ Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області на проведення обшуку житлового будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки, на якій вони розміщені за адресою: АДРЕСА_2 , належних ОСОБА_15 , перебуваючих у володінні ОСОБА_5 , з метою відшукання та вилучення знарядь кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у виді бойових припасів, вибухових речових, вибухових пристроїв.

В даному випадку дотримано положення ч. 2 ст. 234 КПК України, а тому дії слідчого щодо проведення обшуку були правомірні.

Зі змісту протоколу обшуку від 23.08.2017 вбачається, що слідчий дотримуючись положень ст. 236 КК України в редакції чинній станом на дату проведення обшуку, вручив ОСОБА_5 копію ухвали слідчого судді про проведення обшуку, а також є відмітка, що ОСОБА_5 отримав другий примірник протоколу обшуку, про що свідчить його підпис. Зауважень до змісту протоколу від учасників слідчої дії не надійшло.

Редакція ст. 236 КПК України станом на дату проведення обшуку не вимагала проведення обов`язкової повної фіксації слідчої дії шляхом проведення відеозапису.

Щодо послідовності та правомірності дій спеціалістів-вибухотехніків під час проведення обшуку, суд враховує нормативні акти, якими врегульовано їх участь у проведенні слідчих дій.

Так, відповідно до п. 1.7 Інструкції про поводження з вибуховими матеріалами в органах і підрозділах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ 09.07.2014 №653 (далі Інструкція 1) спеціалісти-вибухотехніки здійснюють пошук, експертний огляд, розрядження, транспортування та знешкодження вибухових пристроїв і вибухових речовин (спеціальні вибухотехнічні роботи) відповідно до вимог підпункту 4.4 пункту 4 Положення про Експертну службу Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 9 серпня 2012 року № 691, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 вересня 2012 року за № 1541/21853.

Згідно положень Інструкції 1:

п. 2.5 розпорядження спеціалістів-вибухотехніків на місці події щодо визначення небезпечних зон для людей, безпечної поведінки та поводження з вибуховими матеріалами є обов`язковими для всіх працівників ОВС;

п. 2.6 слідчі (розшукові) дії, пов`язані з вибухонебезпекою, за участю спеціалістів-вибухотехніків проводяться відповідно до глави 3 розділу IV Інструкції про участь працівників Експертної служби МВС України в кримінальному провадженні як спеціалістів, затвердженої наказом МВС України від 26 жовтня 2012 року № 962, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 листопада 2012 року за № 1946/22258;

п. 2.12 спеціаліст-вибухотехнік за результатами пошуку вибухових матеріалів, або таких, що їх нагадують, складає акт перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції, та надає його старшому СОГ;

п. 4.1 вилучені вибухові матеріали повинні бути оглянуті спеціалістом-вибухотехніком для визначення категорії небезпечності, надання рекомендацій щодо подальшого поводження з ними; рішення про подальше поводження (розрядження, руйнування або знищення) щодо виявлених вибухових матеріалів приймають спеціалісти-вибухотехніки.

Відповідно до глави 3 розділу IV Інструкції про участь працівників Експертної служби МВС України в кримінальному провадженні як спеціалістів, затвердженої наказом МВС України від 26 жовтня 2012 року № 9623 (далі Інструкція 2).

Особливості проведення слідчих (розшукових) дій, пов`язаних з вибухонебезпекою:

п. 3.1. слідчі (розшукові) дії, пов`язані з пошуком, оглядом, розрядженням, транспортуванням та знешкодженням вибухових пристроїв і вибухових речовин (далі - спеціальні вибухотехнічні роботи), а також огляд місця вчинення вибуху проводяться разом із запрошеними слідчим, прокурором спеціалістами-вибухотехніками;

п. 3.2 залучені спеціалісти-вибухотехніки надають консультації з питань дотримання заходів безпеки при поводженні з вибуховими матеріалами;

п. 3.3 спеціалісти-вибухотехніки приступають до виконання спеціальних вибухотехнічних робіт тільки після залишення небезпечної зони всіма сторонніми особами. Доступ до ділянки місцевості, приміщення, транспортних засобів надається лише після завершення їх обстеження спеціалістами-вибухотехніками та підтвердження ними відсутності загрози вибуху;

п. 3.4 не дозволяється втручатися в дії спеціалістів-вибухотехніків та відвертати їх увагу під час безпосереднього розрядження, руйнування або знищення вибухових матеріалів, а також давати доручення щодо прискорення проведення спеціальних вибухотехнічних робіт.

п. 3.8 після завершення слідчих (розшукових) дій спеціалісти-вибухотехніки надають слідчому, прокурору:

акт перевірки об`єкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів (додаток 1);

довідку про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів (додаток 2);

акт знешкодження (розрядження, руйнування, знищення) вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів (додаток 3).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що він та ОСОБА_16 в якості спеціалістів вибухотехніків були присутні при обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 . Згідно наказу №653 МВС України від 09.07.2014 року спеціалістів вибухотехніків залучають на факт виявлення або знешкодження вибухонебезпечних предметів, або на факт вибуху. Він точно не пам`ятає, коли надійшло повідомлення на виїзд, але їх повідомив черговий чергової частини Головного управління Національної поліції України в Київській області. Коли вони приїхали, на місці вже були працівники поліції, власник домоволодіння і двоє понятих: чоловік середнього віку і чоловік похилого віку. Спочатку їм показали будівлю, де знаходиться підозрілий предмет. Відповідно до внутрішньої інструкції, він як головний спеціаліст вибухотехнік, вирішив евакуювати весь особовий склад та інших учасників слідчої дії за межі домоволодіння, щоб його оглянути і прийняти рішення щодо послідуючих дій. Відповідно до інструкції, він взяв службовий фотоапарат і зробив ряд фото. Потім зайшов у приміщення, зробив фото, потім біля гранати поклав лінійку і знову зробив фото. Звернув увагу, що на гранаті був пил, павутина, що дало йому змогу зробити висновок, що граната лежала там тривалий час. Встановив, що граната часів Другої світової війни, запал був вкручений, на запалі відсутня запобіжна скоба і відсутня чека, що зумовлює найбільшу небезпеку. Все це він зафіксував на фото, яке є у службовому архіві. Звернув увагу, що граната лежить на сонці, все це він показав працівнику поліції і попросив, щоб завів когось із понятих, щоб показати і вже потім він з нею мав працювати. Хто саме заходив він не пам`ятає, показували від дверей. Потім він знову всіх евакуював, надів засоби захисту 4 класу, змістив гранату, щоб впевнитись, що вона вже на місці не вибухне. Потім в перчатках оглянув стан запалу, бойок забитий, корозія. В руках її можна обережно винести і він виніс її на вулицю. При денному світлі, він знову зафіксував з лінійкою, потім поклав у автомобіль вибухотехнічної служби для транспортування. Після цього слідчий склав протокол, прочитав його в голос, всі учасники слідчої дії розписалися.

Для знешкодження гранати вони прибули на підривний майданчик с. Ходорів Миронівського району, де він поклав гранату на землю, зафіксував на фото, потім оглянув територію, щоб в радіусі 200 метрів не було людей. Відігнали автомобіль на 250 метрів, протягли шнур, сховалися за машиною. Перед цим він ще зробив земляний вал. Зробили підрив, потім відповідно до інструкції він підійшов, і перевірив чи все вибухнуло. Зафіксував воронку, за допомогою магніту дослідив воронку і знайшов уламки. Виклав на білий папір і знову із лінійкою зафіксував. Впевнився, що корпус гранати розірвало по технологічних каналах, що підтверджує наявність у ній взривчатки і це свідчило, що граната була в бойовому стані. Потім він помістив уламки гранати в спеціальний пакет Вибухотехнічної служби та передав його разом із актом знищення слідчому.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що у серпні 2017 року, точної дати не пам`ятає, від чергового по Головному управлінню Національної поліції України в Київській області надійшов виклик про те, що в селі Липовий Ріг Миронівського району виявили гранату без чеки і без скоби. Він разом із ОСОБА_14 виїхали в село, під час огляду місця події на підвіконні нежилого приміщення - сараю було виявлено ржаву гранату часів Другої світової війни без чеки і без скоби, яка собою представляла першу категорію небезпеки, тобто яку повинні були відразу вилучати і знищувати на місці виявлення. Під час огляду було виявлено, що граната лежала там дуже давно, на ній було велике нашарування пилу і павутиння, яке йшло від гранати і до вікна рами. Дотримуючись заходів безпеки, граната була ними вилучена в присутності співробітників поліції і понятих, тому що вони безпосередньо показали їм, що гранату вилучили. Потім гранату помістили до спецпакету, вивезли до підривного майданчика за межі населеного пункту, де граната і була знищена. До місця знищення їх супроводжували працівники поліції і здається поняті, точно не пам`ятає. Після знищення, уламки гранати було поміщено в спеціальний пакет Вибухотехнічної служби та передано його та акт знищення слідчому.

Таким чином, обшук житлового будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки, на якій вони розміщені за адресою: АДРЕСА_2 та які були у володінні ОСОБА_5 , було проведено за участю спеціалістів вибухотехніків, які діяли з дотриманням положень вищевказаних Інструкції 1 та Інструкції 2.

Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що він був понятим при проведенні обшуку у сусіда ОСОБА_5 . В той день він був вдома, прийшов поліцейський і сказав, що він буде свідком, потім пішли до ОСОБА_5 . Гранату він не бачив, бо її вже забрали. Потім слідчий склав протокол, якого він підписав. Про те, що граната була з часів Другої світової війни розповів ОСОБА_5 , коли вже складали протокол. Також свідок пояснив, що він не був під час знищення гранати, але протокол підписав.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що про проведення обшуку в домоволодіння ОСОБА_5 він дізнався від дільничного офіцера поліції. В той день йому потрібна була рекомендація для сина від дільничного офіцера поліції і він знайшов останнього в селі Липовий Ріг Миронівського району. Після розмови з дільничним офіцером поліції його записали свідком. На той час на місці був автомобіль вибухотехнічної служби. До господарства він не заходив, стояв на дворі. ОСОБА_5 сказав, що знайшов гранату та говорив, що її потрібно було викинути. Він запитав, навіщо той взагалі її брав. З вибухотехніками він не розмовляв. Потім підписав документи і поїхав.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що на час проведення обшуку в ОСОБА_5 він працював дільничним офіцером поліції. Пам`ятає, що в серпні 2017 року в ранковий час спільно зі слідчим ОСОБА_9 поїхали в село Липовий Ріг Миронівського району. Він знав, що є ухвала слідчого судді на проведення обшуку на предмет виявлення зброї, вибухівки. Приїхали, побачили господарство, вийшов господар. Слідчий сказав, що буде проводитися обшук на предмет виявлення зброї, вибухівки. Запросили понятих, був сусід і під`їхав чоловік на машині. При проведенні обшуку у власника запитали, чи є в нього речі, що відносяться до зброї, він сказав, що у нього є граната, яка знаходиться в сараї. Він показав, що граната знаходиться на вікні, вони підійшли, побачили гранату. Було видно, що граната лежить там давно, була в пилюці і в павутині. Потім слідчий викликав вибухотехніків і вони чекали на них. Приїхали вибухотехніки, вилучили гранату, яку потім знищили.

Згідно з висновком експерта № 14-372 від 18.09.2017 за результатами проведення судової вибухотехнічної експертизи, надані на дослідження об`єкти, а саме фрагменти металу, які знаходились в спеціальному пакеті вибухотехнічної служби №АБ 027787, представляють собою частини оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, споряджені запалом УЗРГМ, яка є вибуховим пристроєм основного військового призначення та відноситься до бойових припасів.

Згідно з довідкою № 272 від 21.09.2017 року, виданою дозвільною системою Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, ОСОБА_5 дозволи на придбання, носіння, зберігання зброї, вибухових речовин, боєприпасів та вибухових пристроїв не надавались.

Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

З цього приводу, суд критично оцінює клопотання сторони захисту про визнання низки доказів недопустимими, а саме протоколу обшуку від 23.08.2017 та висновків судових експертиз від 07.09.2017 та від 18.09.2017.

Так, клопотання сторони захисту щодо визнання протоколу обшуку домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 недопустимим доказом, у зв`язку із тим, що даний протокол не відповідає вимогам чинного законодавства, в якому неправильно зазначено час проведення обшуку та зазначено відомості про знищення гранати, яке було проведено спеціалістами вибухотехніками в часі значно пізніше ніж закінчився обшук, а також що поняті були відсутні під час знищення вилученої гранати, суд оцінює критично та враховує наступне.

Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

За змістом постанови Верховного Суду України від 09.06.2016 року в справі № 5-360/кс 15, слідує, що Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на ч. 1 ст. 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу в контексті ч. 1 ст. 87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим.

Також тлумачення ч. 1 ст. 87 КПК у частині визнання недопустимими похідних доказів призводить до висновку, що це правило може бути застосовано до похідних доказів лише у разі, якщо первісні докази визнані недопустимими на підставі частин 1-3 ст. 87 КПК. Застосовуючи правило ч. 1 ст. 87 КПК у частині визнання недопустимими похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в доказі, що визнаний ним недопустимим відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК.

Зазначені висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №639/8329/14-к та Поставнові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №236/863/17.

Виходячи з наведених вище висновків щодо застосування правил ст. 87 КПК України, суд зазначає, що протокол обшуку житлового будинку, господарських будівель, споруд та земельної ділянки, на якій вони розміщені за адресою: АДРЕСА_2 та які були у володінні ОСОБА_5 , від 23.08.2017 було проведено з дотриманням положень ч. 7 ст. 223, ч. 2 ст. 234, ст. 236 КПК України та з дотриманням положень вищевказаних Інструкції 1 та Інструкції 2 за участю спеціалістів вибухотехніків.

Щодо зазначення в протоколі обшуку часу закінчення обшуку 11.00 годин 23.08.2017, суд вважає, що час закінчення обшуку записано слідчим невірно, оскільки згідно акту перевірки об`єкта №17-0823-О на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів, вбачається що огляд проведено з 12.00 до 12.30 годин 23.08.2017 групою спеціалістів-вибухотехніків у складі т.в.о начальника вибухотехнічного відділу Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_13 та головного спеціаліста-вибухотехніка ОСОБА_14 , якими на території домоволодіння ОСОБА_5 виявлено та вилучено предмет, схожий на ручну осколкову гранату Ф-1 часів Другої світової війни. Тобто фактично обшук було завершено в 12.30 годин.

Послідуючі дії спеціалістів вибухотехніків були пов`язані з підготовкою до знищення та знищенням вилученої гранати на підривному майданчику в с. Ходорів Миронівського району Київської області.

Щодо оцінки показань понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , які були присутні при проведення обшуку 23.08.2017, але стверджують, що не бачили вилученої з господарського приміщення гранати, суд підходить критично.

Такі показання свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_20 суперечать показанням свідків вибухотехніків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_19 , а також будучи понятими вони своїми підписами підтвердили результати та правильність слідчої дії, зауважень не висловили.

Оцінка достовірності показів свідка, це процес, який відбувається в ході проведення судового розгляду справи. Оцінка достовірності показань свідка залежить від характеру показань свідка, прогалин в обгрунтуванні, логічність викладу показань тощо, від особи свідка, що має значення для оцінки його показань - наявність зацікавленості, в результатах провадження, службових, родинних взаємин з іншими учасниками процесу, його психологічні особливості, здатність сприймати і давати правдиві показання, репутація свідка, характеристика як члена суспільства тощо, від співвідношення показань свідка з іншими доказами у провадженні з метою з`ясування суперечностей або узгодженостей між ними.

Як убачається із матеріалів справи свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_20 були допитані в судовому засіданні 31 липня 2019 року, тобто за спливом майже двох років від дня проведення обшуку, а тому їх показання про те, що вони не бачили вилученої гранати не може бути таким категоричним та свідчити про те, що граната з господарського приміщення у ОСОБА_5 не вилучалась. Крім того, дані свідки пояснювали, що про наявність гранати вони чули від самого ОСОБА_5 , коли підписували протокол обшуку.

Щодо визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 23.08.2017, в якому зазначено про проведення огляду місця знищення вилученої під час обшуку гранати, що було проведено в с. Ходорів Миронівського району Київської області, то такий доказ необхідно визнати недопустимим, оскільки стороною обвинувачення не надано достатніх доказів про присутність під час проведення огляду понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , які категорично заперечили свою присутність під час проведення цієї слідчої дії.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні не зміг категорично ствердити, що після знешкодження гранати на підривному майданчику в с. Ходорів були поняті, а також до протоколу огляду на додано фотографії, з яких би було видно присутність понятих, хоч фотофіксація слідчої дії проводилась.

Натомість, визнання недопустимим протоколу огляду місця події від 23.08.2017, не свідчить про те, що вилучені після знищення гранати фрагменти металу, не могли бути предметом експертного дослідження.

Як убачається із протоколу обшуку від 23.08.2017, дана слідча дія була проведена за участю спеціалістів вибухотехніків, які вилучили з господарства ОСОБА_5 гранату Ф-1 та прийняли рішення про її знищення.

Дотримуючись положень Інструкції 1 та Інструкції 2 спеціаліст вибухотехнік ОСОБА_14 після знищення гранати, вилучив з воронки на місці підриву, уламки гранати та помістив в спеціальний пакет Вибухотехнічної служби №АБ 027787, який передав слідчому із актом знищення.

Таким чином, всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого частиною першою статті 263 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи, оскільки ОСОБА_5 вчинив незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За змістом вказаної статті покарання призначається живій людині і не може бути призначене особі, що померла, а тому суд не вирішує питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні компенсувати за рахунок держави.

Речові докази по справі: металеві фрагменти, які поміщені в спеціальний пакет вибухотехнічної служби №АБ 027787 - знищити після набрання вироком законної сили.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення вироку, через Богуславський районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1