У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020 року про відмову в задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити спільне клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_4 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.
Вважає, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а протилежний цьому висновок суду першої інстанції, на його погляд, є хибним.
Зазначає, що він дійсно допускав порушення режиму утримання в 2019 році, однак після посиленої профілактичної і виховної роботи з боку працівників установи змінив своє ставлення до режиму відбування покарання в позитивну сторону.
Вважає, що докази на підтвердження його доброї поведінки повністю висвітлені в поданні, характеристиці, довідці про заохочення та стягнення, а також в інших матеріалах його особової справи, які подавались до суду та, на його думку, є достатніми для застосування до нього положень ст. 81 КК України.
Стверджує, що він позитивно сприймає заходи виховного впливу, робить для себе певні позитивні висновки та намагається весь час довести, що він перевиховується, оскільки працювати як з благоустрою колонії, так і в інших місцях по трудовому договору в колонії він почав з власної волі, щоб якнайшвидше довести своє виправлення та готовність до самокерованої і право слухняної поведінки.
На його думку, суд першої інстанції, дійшов хибного висновку про неузгодженість між собою даних про його ставлення до праці, адже він працює в колонії постійно з 2013 року.
Факт нездійснення відрахувань (аліментів) на користь своєї доньки не є підставою для відмови йому в умовно-достроковому звільненні, оскільки він не знав про наявність виконавчого листа, а адміністрація установи мала змогу самостійно здійснювати відповідні відрахування.
Також зазначає, що він має батька похилого віку, за яким потрібний постійний нагляд.
Засуджений стверджує, що помилки, які були в його житті раніше, він намагався виправити, а своєю поведінкою та ставленням до праці всі роки відбування покарання намагався довести це працівникам установи.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

20.11.2020 р. до Арбузинського районного суду Миколаївської області від адміністрації Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області надійшло подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання.
Врахувавши, що ОСОБА_4 фактично відбув 3/4 строку покарання, має 6 заохочень та 2 стягнення, які мали місце вже у 2019 році, тобто після спливу тривалого часу відбування покарання, які на даний час погашені у встановленому порядку, судове рішення про стягнення аліментів на утримання своєї доньки ОСОБА_5 , відносно якої вчинено злочин, а також те, що рішеннями комісії установи покарань 05.10.2018 р. відмовлено у зверненні із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення, 25.07.2019 р. відмовлено в умовно - достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення, суд першої інстанції дійшов висновку, що нестабільна поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не може свідчити про його виправлення, оскільки на час розгляду вказаного подання ОСОБА_4 став на шлях виправлення, проте, не довів його, оскільки для цього потрібен певний час, якого у цій ситуації сплило занадто мало, аби можливо було б констатувати, що цілі призначеного йому покарання, саме у визначеному судом розмірі, вже досягнуті, а тому умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 на даному етапі відбування покарання не є виправданим.
За таких умов, засуджений, на переконання суду, ще потребує подальшого виховного впливу в умовах ізоляції від суспільства, позаяк, на час розгляду цього клопотання не є готовим до прийнятного співжиття в соціумі і не зробив належних висновків для себе.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд, враховуючи, що прокурором подано клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, виходить з наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого належить до дискреційних повноважень суду та вирішується індивідуально у кожному конкретному випадку, у зв`язку із чим, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 засуджений Деснянським районним судом м. Чернігова 18.07.2012 р. за ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, останній, із призначених 10 років позбавлення волі, відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, а відтак, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

Разом з тим, відповідно до характеристики, затвердженої начальником Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» від 11.11.2020 р., ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03.05.2012 р. Перебуваючи у СІЗО м. Чернігів не допускав порушень встановленого режиму утримання. Відбуваючи покарання у державній установі «Арбузинська виправна колонія №83» допускав порушення встановленого режиму утримання, за що мав два стягнення, до праці залучався за що має заохочення.
Згідно довідки Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№83)» від 11.11.2020 р. за період відбування покарання засуджений ОСОБА_4 має 6 заохочень та 2 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, однак, обидва стягнення засуджений отримав у 2019 році, а останні три заохочення застосовані до нього у 2020 році. За період відбування покарання у Державній установі «Арбузинська виправна колонія № 83» з 03.05.2012 р. характеризується позитивно, у відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний. Залучається до робіт по благоустрою установи виконання покарань, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення».

Отже, ОСОБА_4 , як засуджений за вчинення особливо тяжкого та тяжкого злочинів, за весь період відбування покарання з травня 2012 року має 6 заохочень, разом із тим, 2 рази допустив порушення режиму утримання у 2019 році, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені у встановленому порядку, що не може свідчити про готовність ОСОБА_4 до самокерованої правослухняної поведінки, оскільки його поведінка змінилася в позитивний напрямок лише у 2020 році, тобто безпосередньо перед пільгою на умовно-дострокове звільнення.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за весь період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_4 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для скасування ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Дані, що характеризують особу засудженого ОСОБА_4 , в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 406, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2020 року про відмову в задоволенні спільного клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про застосування відносно засудженого ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3