Справа № 589/501/20
Провадження № 1-кп/589/529/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2020 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який уродженець м. Шостка Сумської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
10.01.2020 у денний час ОСОБА_4 , перебуваючи у квартирі своєї матері ОСОБА_5 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне із корисливих мотивів викрадення чужого майна, переслідуючи мету незаконного збагачення, скориставшись відсутністю власниці квартири, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_5 , а саме:
- телевізор «Samsung» моделі «ЕU 39 Е500» вартістю 5167 грн.,
- каблучку зі сплаву срібла 925 проби, маса 4,2 г, вартістю 548,42 грн.;
- каблучку зі сплаву срібла 925 проби, маса 1,68 г, вартістю 219,36 грн.;
- сережки зі сплаву срібла 925 проби, маса 3,26 г, вартістю 425,68 грн.;
- сережки зі сплаву срібла 925 проби, маса 5,18 г, вартістю 676,39 грн.,
чим заподіяв останній матеріальний збиток на загальну суму 7036,85 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково. Погодився з самим фактом викрадення майна,яке належить його матері, переліком майна, яке ним було викрадено, місцем вчинення правопорушення, способом вчинення, однак заперечував той факт, що майно викрадав в різні дні. Пояснив, що 10.01.2020 року він перебував за місцем на той час свого проживання, а саме в квартирі матері за адресою: АДРЕСА_1 . Мати знаходилася в м. Києві. Оскільки він мав борги та не мав можливості з ними розрахуватися, з приміщення спальні викрав телевізор, який стояв на комоді, та срібло, яке в ньому знаходилося. Вказане майно здав до ломбарду. Здавав речі в ломбард в різні дні: спочатку телевізор, а потім, через декілька днів, ювелірні вироби. Про все потім розповів матері, з нею примирився, викупив з ломбарду телевізор, а срібло не встиг.
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що вона зареєстрована в АДРЕСА_1 , але фактично проживає в Києві, де працює нянею. На початку року приїжджала до Шостки приблизно раз в місяць чи в два місяці. 25 січня 2020 року вона приїхала до Шостки та в квартирі виявила, що пропав телевізор. В цей час син був вдома і вона в нього запитала, де подівся телевізор. Про те, що пропало срібло, вона одразу не помітила, однак син сам зізнався, що здав до ломбарду і телевізор, і срібло. В цей день вона повідомила в поліцію про вчинення кримінального правопорушення сином. Вважає, що син викрав майно в один день.
Крім того, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними письмовими доказами.
Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25 січня 2020 року, ОСОБА_5 повідомила про те, що в період з 05.01.2020 року по 24.01.2020 року ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_3 вчинив крадіжку належного їй майна.
26 січня 2020 року потерпіла надала працівникам поліції копії квитанцій з ломбарду, видані на ім`я ОСОБА_4 , що зафіксовано відповідним протоколом добровільної видачі.
Вказаними квитанціями підтверджується те, що 10 січня 2020 року ОСОБА_4 до ломбарду, що знаходиться по вул. Свободи (кол. К. Маркса), 33/2 , здав в заставу телевізор марки Samsung EU 39 Е500, а 13 січня 2020 року до ломбарду, що знаходиться по вул. Свободи, 16, здав дві срібних каблучки (4,2 г та 1,68 г) та дві пари срібних сережок (3,26 г та 5,18 г), срібло 925 проби.
Згідно висновку експерта № 19/119/11/1-368е від 06 лютого 2020 року вартість каблучки вагою 4.2 г становить 548,42 грн, каблучки вагою 1,68 г 219,36 грн, сережок вагою 3,26 г - 425,68 грн, сережок вагою 5,18 г, - 676,39 грн.
Вартість телевізора марки Samsung EU 39 Е500 згідно висновку експерта № 19/119/11/1-367е від 10 лютого 2020 року становить 5167 грн.
З огляду на досліджені докази, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна.
Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Із змісту абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вбачається, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 інкримінувалося два кримінальних правопорушення, а саме передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 185 КК України. За версією обвинувачення ОСОБА_4 викрав у потерпілої телевізор 10 січня 2020 року, а ювелірні вироби 13 січня 2020 року, і на вчинення кожної крадіжки мав окремий (самостійний) умисел. Тому, дії, пов`язані з викраденням ювелірних виробів було кваліфіковано як крадіжка, що вчинена повторно.
Разом з тим, такі висновки сторони обвинувачення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Обвинувачений пояснив, що викрав усе майно 10 січня 2020 року. Лише здавав його в заставу у різні дні 10 та 13 січня 2020 року по мірі необхідності отримання коштів.
Тобто його діяння по викраденню усього майна потерпілої охоплювались єдиним умислом та мали місце одночасно.
Доказів на спростування вказаної версії прокурор суду не надав.
Зокрема, під час допиту потерпілої з`ясувалося, що вона вказаною інформацією, а саме щодо дат викрадення майна, не володіє, оскільки була відсутня в м. Шостка в той час, коли обвинувачений викрав її майно. Крім того, під час допиту зазначила, що вважає, що син викрав майно в один день.
Квитанції ж з ломбардів лише підтверджують показання обвинуваченого про те, що обвинувачений здавав майно в заставу в різні дні, однак самі по собі не підтверджують те, що майно викрадалося в різний час та що викрадення було охоплено не єдиним умислом.
Крім того, вказана версія обвинуваченого не є такою, яка позбавлена права на існування через нелогічність чи абсурдність, а тому, з огляду на те, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд бере версію обвинуваченого на свій захист до уваги та вважає її неспростованою.
А тому, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 337, абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд прийшов до висновку про необхідність змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення та всі дії обвинуваченого кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, тобто, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), виключивши з обвинувачення посилання на те, що ОСОБА_4 викрав у потерпілої ювелірні вироби 13 січня 2020 року, маючи на це окремий умисел, тобто діяв повторно, зазначивши, що всі дії мали місце 10 січня 2020 року та були охоплені єдиним умислом.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер правопорушення, наслідки, а також дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, раніше не судимий, зі слів влаштувався на роботу в м. Києві, останні два місяці працює, розлучений та має неповнолітню доньку, дані про негативну характеристику щодо нього за місцем проживання відсутні, у лікарів нарколога та психіатра на обліках не перебуває.
Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжує покарання, не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вбачає підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції відповідної статті КК України в редакції, яка була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення.
Також з обвинуваченого слід стягнути судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 1099,07 грн.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1