Номер провадження: 11-кп/813/872/20
Номер справи місцевого суду: 496/1950/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000263 від 04 травня 2019 року відносно

ОСОБА_10 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Одеса, громадянин України, не працює, не одружений, має середню-спеціальну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 10.06.2013 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;
- 13.05.2014 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 24.07.2015 року Миколївським районним судом Миколаївської області за ч.2 ст.186, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі;
та
ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одеса, громадянин України, не працює, не одружений, з середньою освітою, зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:
- 29.07.2009 року Суворовським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
- 10.06.2013 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;
- 09.12.2015 року Суворівським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту;
- 23.05.2016 року Суворівським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.185, 71 КК України до 6 місяців арешту;
- 07.08.2018 року Суворівським районним судом м.Одеси за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, відповідно до ст.71, ч.1 ст.72 КК України приєднано 4 місяці позбавлення волі за вироком Суворівського районного суду м.Одеси від 23.05.2016 року та остаточно до відбуття призначено 4 роки 4 місяці позбавлення волі, звільнений 19.09.2018 року по відбуттю строку.

обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2019 року ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та їм призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки кожному.
Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами у кримінальному провадженні.
Строк відбування покарання обвинуваченим відраховується з 16 липня 2019 року.
Оскаржуваним вироком встановлено, що 04 травня 2019 року, о 14 годині 30 хв. ОСОБА_10 знаходячись з ОСОБА_9 , в магазині «Продукти», розташованому за адресою: Одеська область, м.Біляївка, вул.О.Головатого, 341, під час придбання продуктів харчування помітивши місцезнаходження грошових коштів каси магазину, під час раптово виниклого умислу на вчинення крадіжки ОСОБА_10 наказав ОСОБА_9 прикрити його від продавця та слідкувати за обстановкою, яка відбувається в приміщенні магазину та за діями продавця, та в разі виникнення небезпеки попередити ОСОБА_10 про їх настання, на що він погодився та вони почали діяти за попередньою змовою зі спільним умислом направленим на незаконне заволодіння грошовими коштами.
Переконавшись, що в магазині відсутні покупці, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, повторно, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою, знаходячись в приміщенні магазину, та визначивши місцезнаходження грошових коштів каси магазину, переконавшись в таємності своїх дій, ОСОБА_9 став закривати від продавця ОСОБА_10 , а останній з під торгового прилавку дістав з картонної коробки частину грошових коштів каси магазину та поклав їх до кишені брюк.
Через 1,5-2 хвилини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 продовжуючи протиправні дії, переконавшись, що їх дії запишись непоміченими для ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , закривав ОСОБА_10 від продавця, та діючи за попередньою змовою, ОСОБА_10 знову нахилився через торговий прилавок дістав з картонної коробки, в якій знаходились грошові кошти, помістив їх до карману брюк, після чого обвинувачені з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спричинили ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 8050 гривень.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просив змінити вирок суду та призначити йому більш м`яке покарання, посилаючись на те, що суд першої інстанції не встановив всі обставини, які пом`якшують його покарання, а саме щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину. Суд першої не врахував, що грошові кошти у розмірі 8050 гривень були повернуті потерпілому, а також те, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та позитивно характеризується.

Обвинувачений ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі також не оскаржує фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій та за результатами апеляційного розгляду просив вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтував доводами аналогічними доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та їх захисники за дорученням про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали вимоги поданих апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та просила залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 повністю визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованого їм злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинувачених та дослідженням доказів, які характеризують їх особи, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, головуючий суддя роз`яснив обвинуваченим наслідки розгляду кримінального провадження за скороченою процедурою в порядку ч.3 ст.349 КПК України і що в такому разі вони будуть позбавлені можливості оскаржувати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ч. 6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_10 .

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений вже тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення навмисних корисливих злочинів, маючи непогашену судимість знову вчинив новий злочин проти власності, за місцем проживання він характеризується негативно.

До обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_10 суд відніс рецидив злочинів.

Обставин, передбачених статтею 66 КК України, які б пом`якшували покарання ОСОБА_10 , судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Апеляційний суд бере до уваги висновок органу пробації про високу ймовірність вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_10 та можливе його виправлення за умови здійснення за ним цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений вже п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення навмисних корисливих злочинів, маючи непогашену судимість знову вчинив новий злочин проти власності, за місцем проживання він характеризується негативно.

До обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_9 суд відніс рецидив злочинів.

Обставин, передбачених статтею 66 КК України, які б пом`якшували покарання ОСОБА_9 , судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Апеляційний суд бере до уваги висновок органу пробації про дуже високу ймовірність вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_9 та те, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинувачених про необхідність призначення їм більш м`якого покарання за ч.2 ст.185 КК України, оскільки вони вже неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів проти власності, за які відбували реальні терміни ув`язнення, проте належних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали та вчинили новий злочин маючи не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості.

Така поведінка обвинувачених свідчить про їх підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя.

Апеляційний суд не визнає в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинувачених їх щире каяття, оскільки вважає, що обвинувачені визнали свою провину в суді першої інстанції лише під тиском беззаперечних доказів, які доводять їх провину. Доводи обвинувачених про їх щире каяття та сприяння розкриттю злочину викладені виключно з метою схилити апеляційний суд призначити їм більш м`яке покарання.

Доводи обвинувачених про те, що ними була відшкодована матеріальна шкода завдана потерпілій внаслідок вчинення злочину апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки викрадені гроші були вилучені співробітниками поліції та повернуті потерпілій. Так, в матеріалах справи міститься заява від потерпілої ОСОБА_11 , відповідно до якої викрадені грошові кошти вона отримала від співробітників Біляївського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (а.к.п.59).

При цьому, покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було призначено в межах санкції ч.2 ст.185 КК України і на переконання апеляційного суду в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених, а отже є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Враховуючи викладені обставини апеляційний вважає апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, в зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування або зміни.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2019 року, яким ОСОБА_10 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та їм призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі кожному залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженими які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3