Справа № № 585/3334/20
Номер провадження 1-в/585/309/20
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
29 грудня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

засудженого - ОСОБА_4

секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни у режимі відеоконференцзв`язку із ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» в приміщенні заяву засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього дії Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування строку попереднього ув`язнення,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього дії Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування строку попереднього ув`язнення. Таку заяву засуджений обґрунтовує тим, що Роменським міськрайонним судом при вирішенні питання про призначення остаточного покарання (у порядку виконання вироків), не було враховано що він утримувався у СІЗО в ході апеляційного перегляду вироку Краснолиманського міськсуду Донецької області від 05.11.2015 року, який набрав законної сили 22.03.2016 року, однак судом йому було враховано строк попереднього ув`язнення лише до 24.02.2016 року.

У зв`язку із зазначеним ОСОБА_4 просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у період з 04.02.2015 року до 22.03.2016 року, а також врахувати, що він з 19.07.2015 до 22.11.2015 року утримувався у СІЗО в межах іншого кримінального провадження.

Окремо засуджений також наводить доводи щодо допущення помилки у номерах кримінальних справ, за якими його було засуджено, що підлягає врахуванню при вирішенні його заяви

У судовому засіданні засуджений та його захисник наполягали на задоволенні клопотання з підстав, викладених у ньому.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки заудженому у повному обсязі зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.

Суд, заслухавши захисника та засудженого, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи, приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 05.11.2015 року за ОСОБА_4 було засуджено за ст.ст. 115 ч.1, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України на 12 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 24.02.2016 року. За даним вироком ОСОБА_4 відбуває покарання у РВК-56. Строк відбуття покарання рахується з часу затримання останнього, а саме з 04.02.2015 року.

Також вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.11.2015 року ОСОБА_4 був засуджений за ст.ст.393 ч.2, 71 КК України на 5 років і 1 місяць позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 03.12.2015 року. У вироку зазначено, що строк відбуття покарання необхідно рахувати з 20.07.2015 року. У вироку Краснолиманського міського суду Донецької області від 05.11.2015 року зазначено, що питання призначення остаточного покарання за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 02.11.2015 року та даним вироком має вирішуватись у порядку п.11 ч.1 ст.537 КПК України, судом по місцю відбуття покарання.

Надалі, ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.06.2016 року було задоволено подання начальника Роменської ВК-56 у відношенні ОСОБА_4 щодо призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 70 ч.4 КК Україні за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за вироком Краснолиманського міськсуду Донецької області від 02.11.2015 року та за вироком Краснолиманського міськсуду Донецької області від 05.11.2015 року остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 14 років позбавлення волі, строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 04.02.2015 року.

Також вказаною ухвалою зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04 лютого 2015 року по 24 лютого 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Так, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року), - зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє увязнення, провадиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

При цьому, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 29.08.2018 року, якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015.

Відповідно до ст. ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

У той же час, при вивченні матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 у їх сукупності судом не було здобуто відомостей про те, що засуджений утримувався в умовах попереднього ув`язнення у СІЗО (в ході апеляційного перегляду вироку суду) до 22.03.2016 року.

При цьому, у п.п. 2 п. 10 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Узагальнення судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків» від 01.04.2017 вказано, що до питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку належать питання про зарахування строку тримання особи під вартою в строк відбування покарання, якщо таке зарахування не проведено судом або допущена неточність при його обчисленні.

Відповідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є одною з основних засад судочинства. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Отже, якщо суд першої інстанції в порядку виконання вироку буде зараховувати засудженому строк попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання з розрахунку день за два, якщо це питання вже чітко вирішено судом першої або апеляційної (касаційної) інстанції і сумнів щодо змісту цих рішень не виникає, то фактично буде здійснюватися перегляд вироку (ухвали, постанови) суду з питань неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. А такі повноваження має лише суд апеляційної та касаційної інстанції, а не суд першої інстанції. Тому вирок (ухвала, постанова) суду є законним, доки він не скасований чи змінений в апеляційному (касаційному) порядку або не переглянутий компетентним судом в іншому порядку, зокрема, за нововиявленими або виключними обставинами.

При цьому, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. ст. 537, 539 КПК України, не може переглядати інше рішення суду (ухвалу), коли вирішує питання в порядку виконання вироку, тому не може вважатися компетентним судом, який може змінити рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Згідно з кримінальним процесуальним законодавством, суд першої інстанції, в порядку виконання вироку, не наділений повноваженнями зараховувати засудженому строк попереднього ув`язнення у строк покарання, якщо це питання вже однозначно та чітко вирішено судом в ході розгляду подання щодо призначення остаточного покарання за сукупністю вироків.

При цьому доводи засудженого щодо допущення помилки у номерах кримінальних справ, за якими його було засуджено, не можуть бути вирішені в ході розгляду даної заяви, оскільки знаходяться поза межами компетенції суду першої інстанції в ході розгляду питання у порядку виконання вироку, що передбачено ст.ст. 537, 539 КПК України

У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку, що заява засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 72 КК України, ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення», Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про застосування до нього дії Закону України №838 VIII від 26.11.2015 року «Про внесення зміни до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та зарахування строку попереднього ув`язнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Роменський міськрайонний суд Сумської області, а для особи, яка тримається під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_6