ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2270/20 Номер провадження 11-сс/814/33/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в письмовому провадженні у приміщенні Полтавського апеляційного суду у м. Полтава апеляційну скаргу прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2020 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею суду першої інстанції обставини

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2020 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково.

Накладено арешт шляхом тимчасового позбавлення власників , законних володільців та користувачів права розпорядження транспортним засобом: автомобілем «Фіат-Дукато» д.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 та передано вказаний автомобіль на відповідальне зберігання його законному володільцю ОСОБА_7 з можливістю його використання без проведення ремонтних робіт в місці контактування.

Згідно з матеріалами клопотання , прокурор у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно посилаючись на те , що слідчим відділом Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 20.11.2020 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

Як зазначено в клопотанні , 20 листопада 2020 року , близько 16 години 30 хвилин , в м. Миргород по вул. Гоголя біля зупинки «Україна» автомобіль марки «Фіат-Дукато» д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , здійснив наїзд на гр. ОСОБА_8 , 1950 року народження , яка з тілесними ушкодженнями доставлена до КНП Миргородської ЦРЛ.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав, що накладення арешту шляхом позбавлення права володільця в тому числі і користуватися автомобілем може негативно позначитись на його житті та житті його сім`ї і обраний спосіб в повній мірі може запобігти існуючим у провадженні ризикам.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала

У принесеній апеляції прокурор просить ухвалу слідчого судді про часткове задоволення клопотання скасувати та постановити нову , якою клопотання задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на те , що автомобіль є речовим доказом і повернення транспортного засобу володільцю може призвести до знищення слідів злочину, а також самого речового доказу , що унеможливить проведення швидкого та неупередженого досудового розслідування. Посилається також на необхідність проведення слідчих дій та експертних досліджень.

Володілець майна ОСОБА_7 надав апеляційному суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора.

Позиції інших учасників судового провадження

В судове засідання сторони не з`явились надавши суду заяви в яких просили розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі сторін , які були належним чином повідомлені про день та час розгляду апеляційної скарги.

Мотиви суду

Вивчивши матеріали за клопотанням , перевіривши доводи апеляції та заперечення ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що слідчий суддя зазначених приписів кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове , до скасування у встановленому цим Кодексом порядку , позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження , розпорядження та/або користування майном , щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати , що воно є доказом злочину , підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного , обвинуваченого , засудженого , третіх осіб , конфіскації у юридичної особи , для забезпечення цивільного позову , стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди , можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування , пошкодження , псування , зникнення , втрати , знищення , використання , перетворення , пересування , передачі , відчуження.

Згідно положень частини другої цієї статті арешт майна допускається з метою забезпечення :1. збереження речових доказів ; 2.спеціальної конфіскації ; 3. конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4. відшкодування шкоди , завданої внаслідок кримінального правопорушення ( цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Розглядаючи клопотання про арешт майна , в порядку статей 170-173 КПК України , для прийняття законного та обґрунтованого рішення , слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини , які передбачають підстави для такого арешту або відмови у задоволенні клопотання.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів , слідчим відділом Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000707 від 20.11.2020 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

Із змісту клопотання вбачається , що підставою для накладення арешту на транспортні засоби прокурор вказав , що володільцем автомобіля є ОСОБА_7 , який вчинив дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої потерпілій ОСОБА_8 , 1950 року народження , спричинені тілесні ушкодження. Вказаний автомобіль є речовим доказом і у справі необхідно проведення слідчих дій та експертних досліджень.

Слідчий суддя погодився із доводами клопотання про необхідність накладення арешту на автомобіль, водночас вказав , що позбавлення законного володільця права користування автомобілем може призвести до негативних наслідків та передав йому автомобіль на відповідальне зберігання. Не оспорюється цього і володільцем майна.

Із вказаним висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Натомість доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає непереконливими.

Аналізуючи доводи апеляції прокурора колегія суддів виходить із такого.

Будь-які заходи забезпечення кримінального провадження , які пов`язані із втручанням у права особи на вільне володіння , користування та розпорядження майном , мають в першу чергу відповідати потребам досудового слідства , а по друге бути співмірними із цими потребами , не носити обтяжливого характеру та забезпечувати збереження майна , яке має значення для правильного вирішення справи.

Так колегія суддів не може погодитись із доводами апеляції , що в даній ситуації існує потенційна загроза знищення речового доказу - автомобіля. Загроза знищення речового доказу завжди пов`язана із неможливістю сторони обвинувачення виконувати покладені на нього КПК зобов`язання.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу , що із змісту клопотання та доданих до нього матеріалів жодним чином не вбачається , що за 2 місяці досудового розслідування у справі було призначено будь-які експертні дослідження або було проведено інші слідчі дії , за виключенням допиту потерпілої.
Крім того колегія суддів звертає увагу на таку обставину.

За змістом клопотання та витягу з ЄРДР , відомості до ЄРДР внесені за ст.286 ч.1 КК України.

Вказана стаття передбачає таку обов`язкову кваліфікуючу ознака як спричинення злочином потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Колегія суддів усвідомлює , що для остаточного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потребується значний час. В цій ситуації підтвердити хоча б попередньо ступінь тяжкості тілесних ушкоджень можливо іншими засобами (медичною документацією , допитом лікарів тощо).

Водночас матеріали провадження не містять жодного документа які б хоча б попередньо свідчили про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень , що були спричинені потерпілій.

Не згадується про це і в клопотанні та апеляційній скарзі прокурора. Не було надано про це доказів і на момент апеляційного розгляду.

При цьому колегія суддів звертає увагу , що ОСОБА_7 в своїх запереченнях фактично висловлює своє бажання сприяти досудовому розслідуванню будь-яким способом.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків слідчого судді.

Підстав вважати застосовані заходи забезпечення кримінального такими , що не відповідають потребам досудового розслідування , як про це йдеться в апеляції прокурора , колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог КПК України , які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді , не вбачається.

З урахуванням викладеного , колегія суддів вважає , що рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону , слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини , з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно , а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін , а апеляційну скаргу без задоволення.

Водночас погоджуючись із доводами апеляції про необхідність проведення слідчих дій у справі , колегія суддів вважає за можливе в порядку статті 404 КПК України уточнити ухвалу слідчого судді в частині покладення заборон та обов`язків , оскільки цим не змінюється судове рішення в частині накладення арешту шляхом заборони розпорядження автомобілем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.406,422 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення , а ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2020 року про арешт майна - без змін;

В порядку статті 404 КПК України ухвалу слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 листопада 2020 року уточнити;

Заборонити будь-яким особам (власнику , законному володільцю , користувачам) вносити будь-які зміни технічного характеру стану автомобіля та зобов`язати законного володільця ОСОБА_7 надавати вказаний автомобіль в розпорядження слідчого , прокурора для проведення слідчих дій та експертних досліджень за першою їх вимогою;

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4