Справа № 296/7698/20
УХВАЛА
Іменем України

23 вересня 2020 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника адвоката ОСОБА_4 , слідчої ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000178, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2020,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 липня 2020 року, з автомобіля OPEL ASTRA G-CC з іноземним реєстраційним номером НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу OPEL HRD 560 ASTRA G-CC, які належать ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання вказав, що в межах кримінального провадження № 0000178 від 12.03.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29.07.2020 накладено арешт, зокрема, на автомобіль автомобіля OPEL ASTRA G-CC з іноземним реєстраційним номером НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу OPEL HRD 560 ASTRA G-CC. Також вказав, що він є власником вказаного вище транспортного засобу та жодного відношення до скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 не має, а тому існує необхідність в скасуванні арешту, накладеного на вказаний вище транспортний засіб.

Заявник та його адвокат в судовому засіданні клопотання підтримали та просили задовольнити.

Слідча у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання та вказала, що автомобіль є знаряддям вчинення злочину та згідно постанови слідчого від 26.06.2020 визнаний речовим доказом.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що СУ ГУ НП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000178, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 липня 2020 року у справі № 296/5443/20 (провадження № 1-кс/296/2690/20) клопотання прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000178 від 12.03.2020 задоволено та накладено арешт, зокрема, на автомобіль Opel Astra з іноземним реєстраційним номером НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу OPEL HRD 560 ASTRA G-CC.

Як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з доведеності слідчим того, що зазначене в клопотанні майно є предметом кримінального правопорушення, може зберегти на собі сліди злочину, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та визнане речовими доказами в кримінальному провадженні.

Таких посилань слідчого і висновків слідчого судді заявником не спростовано, доказів необґрунтованості накладення арешту не надано. Також в клопотанні відсутнє обґрунтування того, що відпала потреба в подальшому застосування цього заходу.

Слідчий суддя не погоджується з доводами про неможливість накладення арешту на майно особи, яка не є підозрюваною. Як вбачається з ухвали слідчого судді від 29.07.20 арешт накладався з метою збереження його як речового доказу. Надаючи докази в підтвердження факту правомірності володіння автомобілем, ОСОБА_3 не навів доказів в спростування доводів слідчого про необхідність подальшого арешту майна або про можливість його передачі на відповідальне зберігання.

Слідчий суддя звертає увагу, що заявником не надано належних доказів в підтвердження набуття речових прав на автомобіль.

Не може бути підставою для скасування арешту доводи заявника щодо строків розгляд клопотання про арешт, оскільки вилучене майно визнане слідчим речовими доказами відповідно до постанови від 26.06.20.

Таким чином, з урахуванням мети накладення арешту - забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає, що заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, а тому не знаходжу підстав для задоволення клопотання.

З урахуванням наведеного клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 174, 304 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту автомобіля, який накладеного в рамках кримінального провадження №0000178, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.03.2020 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1