Номер провадження: 11-сс/813/1416/20
Номер справи місцевого суду: 505/2137/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2020 року у кримінальному провадженні №0000835 від 07.08.2020 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Подільського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Молдова, громадянина Молдови, з середньою освітою, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000835 від 07.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 121 КК України.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2020 року задоволено клопотання слідчого, обрано підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 06.10.2020 року.
Органами досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється в тому, що 06.08.2020 близько 23:00 год. знаходячись біля водоймища «Водозлив», розташованого на околиці с. Любомирка, Подільського району Одеської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_12 , 1991 р.н., діючи умисно, утримуючи в руках завчасно заготовлену для нанесення тілесних ушкоджень биту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар битою в область голови ОСОБА_12 , в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_12 наступні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, гострого субдурального крововиливу в лівій гемосфері, вогнище гіморрогічного забою в лівій лобній долі, переломів кісток склепіння та основи черепу ліворуч, забій головного мозку, що призвело до коми першого ступеню.
Закрита черепно-мозкова травма, перелом кісток склепіння черепу, на підставі п. 2.1.2 та п. 2.1.3 «б,в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Зазначає, що слідчим суддею необґрунтовано застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки ризики не доведені та необґрунтовані. Вказує, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має цивільну дружину та двох неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, ризики що останній буде ухилятися від слідства або перешкоджати його проведенню не доведені, а підозра є необґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення, кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може застосовуватися лише у тих випадках, коли прокурор у судовому засіданні зможе довести що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Зі змісту ст. 178 КПК України слідує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, в тому числі, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, тощо.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, зокрема: протоколу огляду місця події; протоколів допитів потерпілої ОСОБА_13 , ряду свідків, протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками; вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_14 інкримінованого йому злочину та спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги захисника.

Слідчий в клопотанні та прокурор в ході розгляду клопотання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, довів наявність передбачених законом для цього підстав і ризиків та навів вагомі докази обрання підозрюваному саме такого запобіжного заходу.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

В ході розгляду апеляційної скарги, обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, є перешкодою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому умисного тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожуватиме підозрюваному в разі визнання його винним, особу підозрюваного, який не працює, офіційних джерел для існування не має, дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вживати заходи до знищення слідів та речових доказів чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність підстав та ризиків для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спростовуються викладеними обставинами. Твердження захисника про можливість забезпечення належної поведінки підозрюваного шляхом обрання йому іншого запобіжного заходу не можуть бути прийняті апеляційним судом, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи підозрюваного.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування менш суворих запобіжних заходів може виявитися недостатнім для запобігання існуючим ризикам, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Також у кримінальному провадженні існує ризик того, що перебуваючи на свободі, підозрюваний ОСОБА_9 матиме змогу здійснити спроби переховування від досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки останній є громадянином іншої держави, а захисник не може пояснити рід занять підозрюваного в Україні.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду слідчий пояснив, що підозрюваний користується автомобілем з реєстрацією РМолдова, що не було спростовано захисником, і підтверджується матеріалами кримінального провадження, а захисник надала апеляційному суду не договір про оренду житла в Україні, а заяву громадянина ОСОБА_15 , який надає згоду на можливість проживання у належному йому будинку у м. Подільську Одеської області в разі застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати про наявність у підозрюваного постійного місця проживання в Україні, а його позиція не направлена на сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В наданих до апеляційного суду поясненнях захисник стверджує про, начебто, численні порушення органами досудового розслідування прав підозрюваного, фальсифікацію документів, тощо, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, твердження захисника в ході апеляційного розгляду про те, що опис травми у потерпілого ОСОБА_12 в клопотанні слідчого не відповідає змісту приєднаної довідки закладу охорони здоров`я не можна визнати обгрунтованими, адже слідчий пояснив апеляційному суду, що після отримання зазначеної довідки він допитав лікаря та відповідно до його пояснень навів остаточний діагноз травми потерпілого у клопотанні. Крім того, слідчий та прокурор зазначили, що потерпілий після трьох операцій щодо трепанації мозку до даного часу перебуває у комі, а транспортувати його до лікувальних закладів обласного центру лікарі вважають ризикованим, чого не заперечує і захисник.

Також не може погодитись апеляційний суд із доводами апелянта про недопустимість доказів протоколів слідчих дій з тих підстав, що під час здійснення слідчих дій були залучені одні і ті ж самі поняті, оскільки із приєднаних захисником протоколів огляду місця події від 07.08.2020 року та автомобіля підозрюваного від 07.08.2020 року та інших вбачається, що до проведення слідчих дій були залучені різні особи, в той же час кримінальний процесуальний закон не обмежує слідчого, прокурора в можливості залучати тих чи інших осіб, окрім передбачених обмежень, у можливості залучати ту чи іншу особу до проведення слідчої дії. А твердження захисника про неправильне зазначення слідчим у вказаних протоколах адреси проживання двох понятих є голослівними.

Також захисник вказує на те, що старшим дізнавачем ОСОБА_16 проведено допит свідка ОСОБА_17 до внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення і захисник вважає це фальсифікацією доказів. Апеляційний суд погоджується з тим, що у дізнавача не могло бути до внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення доручення від слідчого на проведення допиту свідка, однак як встановлено в ході розгляду апеляційної скарги, під час виїзду слідчої групи на місце події всі присутні були допитані працівниками поліції з метою встановлення осіб, причетних до вчинення злочину, у зв`язку з чим, не погоджується з висновками захисника про фальсифікацію доказів.

Крім того, в ході апеляційного розгляду слідчий пояснив, що про причетність саме ОСОБА_9 до злочину пояснили інші свідки, яких допитав слідчий, а не дізнавач.

Доводи захисника про те, що підозрюваному не було вручено повідомлення про підозру є необгрунтованими, оскільки із тексту повідомлення про підозру (а.п.71-74) вбачається, що 07.08.2020 року воно було вручено підозрюваному ОСОБА_9 у присутності захисника ОСОБА_18 , і це підтвердив в апеляційному суді слідчий, відмова ж підозрюваного у підписі зазначеного документу.

Апеляційний суд бере до уваги ту обставину, що захисник в апеляційній скарзі і в ході її розгляду стверджує про недоведеність винуватості підозрюваного ОСОБА_19 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що, як вже зазначено вище, не може бути предметом розгляду судом на стадії досудового розслідування.

Також захисник стверджувала про неповноту, на її думку, зазначення слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу відомостей про особу підозрюваного, які спростовуються текстом клопотання.

Наведені вище, а також інші доводи апеляційної скарги захисника про порушення органами досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону за встановлених в ході апеляційного перегляду обставин, не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою виправданим, а доводи захисника в цій частині необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 177, 376, 395, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 07.08.2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4