Справа №591/2816/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/887/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 591/2816/14-к за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2020 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про його звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміну основного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

05 серпня 2020 року до Зарічного районного суду м. Суми звернувся засуджений ОСОБА_6 із клопотанням, в якому просив застосувати рішення ЄСПЛ «Петухов проти України» та «Вінтер проти Сполученого Королівства» та замінити йому основне покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк або звільнити від покарання.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2020 року у задоволені вказаного клопотання засудженого ОСОБА_6 було відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що наведені засудженим рішення ЄСПЛ не є підставою для застосування ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII для скорочення покарання засудженому ОСОБА_6 за вироком з довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання або його звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити ухвалу суді від 19 серпня 2020 року в частині мотивування судом своїх висновків в останньому абзаці ухвали, виклавши їх в наступній редакції : «Звернути увагу засудженого на те, що чинні норми Кримінального кодексу України, зокрема містять у собі лише наступні можливості зміни правового статусу: у зв`язку із закінченням максимального строку давності виконання обвинувального вироку; на підставі помилування, шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на строк позбавлення волі не менше 25 років. І такими можливостями ОСОБА_6 вправі буде скористатися, коли для цього наступлять відповідні підстави, тобто після спливу певних строків часових показників».

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги, засуджений ОСОБА_6 переважно погодився з висновками суду щодо відсутності правових підстав для задоволення поданого ним клопотання. Разом з тим, посилаючись на норми ст.370 КПК України вважає такими, що в повному обсязі не відповідають положенням Кримінального закону України, Кримінально виконавчого кодексу України висновки суду щодо існування виключних, на думку ОСОБА_6 , підстав для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, наведені судом в останньому абзаці оскаржуваної ухвали. На думку апелянта, порушені ним в клопотанні питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або звільнення від відбування покарання також врегульовано нормами ст.152 КВК України, ст.80, ч.1 ст.74 КК України. Викладене, на думку засудженого ОСОБА_6 , вказує на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при прийнятті оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану ОСОБА_6 апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги засудженого та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Н а думку колегії суддів, оскаржувана ухвала суду наведеним вище процесуальним вимогам закону відповідає в повному обсязі.

З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2014 року за ч.ч.1, 2, 4 ст.187, ч.2 ст.186, п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ст.70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вирок набув законної сили 11 лютого 2015 року і звернутий до виконання (а.к.п.167, т.7).

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням, в якому просив застосувати рішення ЄСПЛ «Петухов проти України» та «Вінтер проти Сполученого Королівства» та замінити йому основне покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк або звільнити від покарання, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.51 КК України, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п. 11) позбавлення волі на певний строк; п. 12) довічне позбавлення волі.

Кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.63 та 64 КПК) і виокремлює правила щодо їх призначення, що вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування, що узгоджується з позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), відповідно до якої покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, довічне позбавлення волі засудженого ОСОБА_9 без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (п.194).

До даного часу Кримінальний кодекс не приведений у відповідність з вищевказаним рішенням ЄСПЛ у справі «Петухов проти України».

За таких обставин суд першої інстанції проаналізував діючі положення кримінального закону та прийшов до обґрунтованих висновків про неможливість звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 або заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк, оскільки така процедура не передбачена Кримінальним законом.

При цьому, суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Посилання ж засудженого ОСОБА_6 на неврахування судом першої інстанції положень ст.80 КК України, при роз`яснені механізму захисту прав осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі, норми якої, на думку ОСОБА_6 , підлягають застосуванню є недоречним, оскільки ст.80 КК України застосовується у випадках, коли обвинувальний вирок не виконується, а в даному випадку, вирок щодо ОСОБА_6 набув чинності та звернений до виконання.

Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Петухов проти України» №41216/13 від 12.03.2019 не є підставою для звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання у виді довічного позбавлення волі без відповідних змін КК та стосується інших обставин.

Суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, правильно застосував норми матеріального права, та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 .

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміну основного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування чи зміни ухвали суду не має.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2020 року, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання про його звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі та заміну основного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4