Постанова
08 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 711/8783/2012
провадження № 51 1945 ск 20
Суддя Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року щодо нього,
встановила:
За вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2018 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 129 КК до покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_2 звільнено від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10000 грн моральної шкоди, а в решті позову відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 07 липня 2020 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засудженийОСОБА_2 порушує питання про перегляд зазначених судових рішень в касаційному порядку.
В силу ч. 2 ст. 387 КПК 1960 року, зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам ст. 350 КПК 1960 року, відповідно до якої в скарзі, крім іншого, зазначаються вказівки на те, у чому полягає незаконність судових рішень, та доводи на обґрунтування такої позиції, а також прохання особи, яка подає скаргу, з урахуванням того, яке рішення вправі ухвалити суд касаційної інстанції.

Скаржник має вказати на конкретні істотні порушення закону, що є підставами для скасування чи зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судом першої та апеляційної інстанцій при постановленні цих рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року, підставами для скасування вказаних судових рішень касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК 1960 року).

Однак, скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки не відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Зокрема, засуджений у касаційній скарзі, оскаржуючи, у тому числі, ухвалу апеляційного суду, не наводить конкретних порушень закону, допущених судом апеляційної інстанції при постановленні вказаного судового рішення в оскаржуваній частині, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року є підставами для його скасування чи зміни.

Також, у касаційній скарзі ОСОБА_2 всупереч цим вимогам процесуального закону не міститься обґрунтування необхідності скасування оскаржуваних судових рішень на підставах, передбачених ст. 398 КПК 1960 року, з огляду на положення статей 370-372 цього Кодексу.

Окрім зазначено, ОСОБА_2 просить про дослідження доказів по справі, що не узгоджується із мотивувальною частиною скарги, а також вказує на його позицію щодо однобічності і неповноти судового слідства, що не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. Відповідно до вимог статей 367-369 КПК 1960 року вказані обставини є предметом перевірки виключно суду апеляційної інстанції.
Ці порушення перешкоджають вирішенню питання про витребування кримінальної справи.
У зв`язку з цим справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку лише за умови усунення недоліків і повторного звернення до суду касаційної інстанції у межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або протягом місяця з дня отримання даної постанови.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України

постановила:
Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи щодо нього для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1