печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районого суду м. Києва від 08.12.2016 року в рамках кримінального провадження № 0006084,-

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районого суду м. Києва від 08.12.2016 року в рамках кримінального провадження № 0006084. Заявник зазначає, що ТОВ «РІО ФІН» є добросовісним набувачем права вимоги до боржника та набув права іпотекодержателя на нерухоме майно, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1 , на яку ухвалою суду накладено арешт в межах кримінального провадження. Таким чином, ТОВ «РІО ФІН» є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, однак арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва обмежує права ТОВ «РІО ФІН», як власника майна вільно розпоряджатися таким майном. У судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явилась, до канцелярії суду подала заяву про розгляд клопотання у її відсутність, підтримує клопотання та просить його задовольнити. Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі. Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалась. Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження №0006084 від 22.06.2015 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 361, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 361-1, ч. ч. 1, 2 ст. 209 КК України, та за фактами вчинення невстановленими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 361, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 383, ч. 1 ст. 343 КК України. 8 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0006084 від 22.06.2015 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України, було задоволено клопотання слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно та накладено арешт на нерухоме майно, перелік якого зазначено в резолютивній частині ухвали, в тому числі на квартиру АДРЕСА_2 . Згідно ухвали суду, слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого, оскільки доведено необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів. Як визначено ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У відповідності до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляду клопотання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна може бути скасований повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказуються на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства. Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «ІатрідіспротиГреції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот протии Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішеннявід 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт може містити відомості визначені ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні №0006084, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована в клопотанні про скасування арешту майна та наданими доказами. Таким чином, враховуючи принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючисьст.ст. 170-175, 309 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «РІО ФІН» про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районого суду м. Києва від 08.12.2016 року в рамках кримінального провадження № 0006084 - задовольнити. Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.12.2016 року у справі №757/60704/16-к, на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1