Справа № 703/2916/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у накладенні арешту

10 вересня 2020 року м.Сміла
Слідчий суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, клопотання слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 01 вересня 2020 року за №0001163, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, про накладення арешту на майно , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернулася до слідчого судді з вищевказаним клопотанням, в якому просить накласти арешт на вилучений під час затримання в порядку ст.208 КПК України у ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Bravis».
Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділом Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001163 від 01 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
В ході проведення досудового слідства у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 01 вересня 2020 року до Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області з заявою звернулася ОСОБА_7 про те, що 01 вересня 2020 року близько 06 години 30 хвилин, невідома особа, через відкрите вікно, проникла до будинку АДРЕСА_1 , звідки відкрито, умисно, з корисливих мотивів, викрала майно належне ОСОБА_7 , чим спричинила останній матеріальної шкоди.
01 вересня 2020 року затримано ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, у якого під особистого огляду було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 135 гривень, банківську картку «ПриватБанк», мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон марки «Bravis», дві сім-картки мобільного оператора «Київстар», зв`язку ключів.
Допитана потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що в неї було викрадено сумку, в якій зокрема знаходилась банківська картка «ПриватБанк», зв`язка ключів, документи видані на її ім`я та мобільний телефон червоно кольору із сім картою мобільного оператора «Ла`фселл» з мобільним номером НОМЕР_1 .
В ході огляду вилученого у ОСОБА_6 майна встановлено, що банківська картка «ПриватБанк», зв`язка ключів та сім-картка мобільного оператора «Лайфселл» з мобільним номером НОМЕР_1 , яка перебувала в мобільному телефоні «Bravis», належать потерпілій ОСОБА_7 .
Вилучене у ОСОБА_6 під час затримання майно, зокрема, мобільний телефон «Bravis», постановою слідчого визнаний речовим доказом.
Враховуючи, що у разі поверненні вилученого майно є загроза його приховування, знищення чи пошкодження, та приймаючи до уваги, що вказане майно має значення речового доказу, слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Особа, у якої було вилучено зазначене у клопотанні майно, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання був повідомлений слідчим.
Відповідно до ч.1 ст.171 КПК України, неприбуття особи, у якої було вилучено зазначене у клопотанні майно, у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Згідно витягу з ЄРДР, відомості про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0001163 внесені до вказаного реєстру 01 вересня 2020 року за фабулою, зазначеною слідчим у клопотанні з правовою кваліфікацією ч.3 ст.186 КК України.
Як вбачається з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_7 від 01 вересня 2020 року, у неї було викрадено сумочку, в якій знаходилися: паспорт-книжечка, ідентифікаційний код, пенсійне посвідчення виписане на її ім`я; блокнот-записник; грошові кошти у сумі 200 гривень; зв`язка ключів від будинку, а також мобільний телефон червоного кольору з сім-карткою мобільного оператора «Лайфселл» з номером НОМЕР_1 .
Відповідно до ч.1 ст.208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Згідно ч.3 ст.208 КПК України, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.
Відповідно до ч.7 ст.223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.
Згідно ч.6 ст.236 КПК України, за рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження. Обшук особи здійснюється особами тієї самої статі у присутності адвоката, представника, на вимогу такої особи. Неявка адвоката, представника для участі у проведенні обшуку особи протягом трьох годин не перешкоджає проведенню обшуку. Хід і результати особистого обшуку підлягають обов`язковій фіксації у відповідному протоколі.
01 вересня 2020 року слідчим СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 о 10 годині 30 хвилин складено протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано 01 вересня 2020 року о 09 годині 30 хвилин.
На підставі ч.3 ст.208 КПК України, з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223 та ст.236 КПК України, у присутності понятих, проведено обшук затриманої особи ОСОБА_6 , під час якого було виявлено та вилучено: грошові кошти в сумі 135 гривень, банківську картку «ПриватБанк», мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон марки «Bravis», дві сім-картки мобільного оператора «Київстар», зв`язку ключів.
Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або про його повернення.
Згідно п.1 ч.2 ст.167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п.1 та п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; конфіскації майна, як виду покарання.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
02 вересня 2020 року слідчим СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001163 від 01 вересня 2020 року, винесено постанову, якою вилучені у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 135 гривень, банківську картку «ПриватБанк» з номером НОМЕР_2 , ключі в кількості 3 штук, та мобільний телефон марки «Bravis», в якому знаходилася картка мобільного оператора «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_1 , визнано речовими доказами, а мобільний телефон «Samsung» вирішено повернути підозрюваному ОСОБА_6 або іншому уповноваженому представнику останнього.
Однак, сам по собі факт визнання слідчим вилученого під час особистого обшуку ОСОБА_6 01 вересня 2020 року мобільного телефону «Bravis» речовим доказом, яким таким не є в силу ст.98 КПК України, оскільки не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні не є підставою для накладення на це майно арешту.
Крім того, знаходження у вказаному мобільному телефоні сім-карти, яка є предметом злочину, не надає слідчому судді підстав для визнання його речовим доказом, оскільки вказана сім-карта та мобільний телефон не є одним цілим, в зв`язку чим може бути з нього вилучена та повернута потерпілій.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч.ч.1-6 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
При цьому, жодних доказів, які надають підстави вважати, що підозрюваний або інша уповноважена останнім особа, якій підлягають поверненню зазначений у клопотанні мобільний телефон, може приховувати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, відчужити вищевказане майно, до матеріалів клопотання не додано та прокурором під час судового розгляду не надано.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності, як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.
Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заборонено будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійсненим на підставі закону.
ЄСПЛ в своїх рішеннях визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року).
Таким чином, безпідставне накладення арешту на майно підозрюваного, яке, хоча і визнано речовим доказом, однак фактично таким не є, без наявності підстав та мети, передбачених ст.170 КПК України, є безумовним порушенням його прав, як власника цим майном, та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.98, 131, 170-173, 233, 234, 236, 370, 372 КПК України,
УХВАЛИВ:

У задоволенні слідчого СВ Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 01 вересня 2020 року за №0001163, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, про накладення арешту на майно, - відмовити.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення, однак, може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів шляхом подачі апеляційної скарги.
Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строків на її оскарження, в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом, якщо її не буде скасовано.
Повний текст ухвали виготовлений та проголошений о 9 годині 00 хвилин 11 вересня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1