ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3492/20 Номер провадження 11-кп/814/236/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження №0000056 щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, працюючого за цивільними угодами, раніше судимого:
07.07.2000 року Київським районним судом м. Полтави за ст.ст. 141 ч. 3, 44 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна (26.01.2001 року постановою Полтавського о/с вирок змінено шляхом перекваліфікації з ст. 141 ч. 3 на ст. 140 ч. 3 КК України); звільнений по відбуттю покарання 10.05.2003 року;
26.05.2004 року Київським районним судом м. Полтави за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.3, 185 ч. 3, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;
03.03.2009 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
15.11.2011 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст.ст. 185 ч.3, 309 ч.1, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;
02.11.2016 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік.
19.05.2017 року Київським р/с м.Полтави за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України;
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі
На підставі ст.. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину.
Згідно зі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації; повідомляти органи з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили обрано у вигляді особистого зобов`язання.
Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні та стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 980 грн. 70 коп за проведення судових експертиз.
Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 , в липні 2020 року, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , на узбіччі проїжджої частини знайшов паперовий згорток, в якому знаходилась речовина рослинного походження в сухому та подрібненому стані канабіс, який ідентифікував як такий внаслідок наявності досвіду періодичного вживання наркотичних засобів.
Знайдений паперовий згорток з канабісом ОСОБА_7 забрав із собою та переніс за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши його у шафу в своїй кімнаті, де у подальшому зберігав для особистого вживання.
Однак 27.07.2020 в період часу з 11:47 год. до 13:08 год., в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено паперовий згорток, заповнений речовиною рослинного походження, зеленого кольору в сухому та подрібненому стані, яка згідно висновку експерта №1730 від 29.07.2020 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою (у висушеному стані) 12,065 г.
Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою (в перерахунку на суху речовину) 12,065 г.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений, який не оспорюючи фактичні обставини справи та правову кваліфікацію, в поданій апеляційній скарзі просить вирок змінити в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.
Вказує, що судом першої інстанції зазначено, але не враховано всіх пом`якшуючих покарання обставин.
Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржили.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Суд першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, та юридична кваліфікація дій обвинуваченого є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким по справі не оспорюється і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.
Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого місцевим судом визнано є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та згідно ст.67 КК України не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Також місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та особу обвинуваченого.
Разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який вину в інкримінованих злочинах визнав, щиро розкаявся, та активно сприяв розкриттю злочинів, проте маючи не зняту і не погашену судимість знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином обґрунтувавши своє рішення, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання, яке пов`язане із обмеженням волі в межах санкції інкримінованої йому статті із застосування положень ст.75 КК України.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність зменшення йому строку призначеного покарання або застосування іншого виду покарання, оскільки обвинувачений вже неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючі непогашені та незняті в установленому законом порядку судимості, повторно вчинив злочини проти власності.
Інші доводи обвинуваченого не впливають на правильність призначеного судом покарання.
За таких обставин, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Посилань на інші обставини, які були б підставами для зменшення покарання або заміну його на інший вид покарання у апеляційній скарзі обвинуваченого та в суді апеляційної інстанції не наведено.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого, що могло б бути підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 07 серпня 2020 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4