Справа №463/4022/20
Провадження №1-кс/463/2323/20
У Х В А Л А
про відмову в задоволенні скарги
про скасування постанови
про закриття кримінального провадження

10 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 17.04.2020 року про закриття кримінального провадження №0000002 від 03.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст.372, ч.1 ст.375 КК України, -

встановив:
Скаржник ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 від 17.04.2020 року про закриття кримінального провадження №0000002 від 03.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст.372, ч.1 ст.375 КК України. Просить таку скасувати, а матеріали кримінального провадження направити для продовження досудового розслідування.

Скаргу мотивує тим, що оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження №0000002 від 03.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст.372, ч.1 ст.375 КК України слідчим винесено передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, є невмотивованою, а тому є незаконною та підлягає скасуванню. Вважає, що слідчим не вчинено усіх необхідних дій для об`єктивного проведення досудового розслідування. Також вважає, що слідчим не вчинено інших дій, спрямованих на встановлення об`єктивної істини у справі. Вважає, що слідчий формально підійшов до підстави закриття кримінального провадження. А тому з вимогою про скасування постанови звернувся до суду.
Скаржник в судове засідання з розгляду даної скарги не з`явився, про дату та час розгляду скарги був повідомлений належним чином.
Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові в судове засідання з розгляду даної скарги не з`явився з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Неявка слідчого відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Оглянувши матеріали скарги та додані до неї письмові документи, вважаю, що в задоволенні скарги слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Підстави та порядок закриття кримінального провадження встановлені у ст. 284 КПК, яка, крім іншого, визначає випадки, коли закриття провадження уповноважений здійснювати слідчий, а коли прокурор. Так, відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цієї частини.
Судом встановлено, що слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_4 здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000002 від 03.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.1 ст.372, ч.1 ст.375 КК України розпочатого по факту вчинення слідчим СУ ГУ НП в Тернопільській області ОСОБА_5 службового підроблення при здійсненні досудового розслідуванняу кримінальному провадженні №0003054 від 15.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, шляхом внесення завідомо недостовірних відомостей у протокол допиту потерпілої ОСОБА_6 ; постановлення суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_7 завідомо неправосудного судового рішення ухвали про накладення арешту на належне ОСОБА_3 нерухоме майно; постановлення колегією суддів апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 завідомо неправосудного судового рішення, яким залишено в силі ухвалу судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_7 про накладення арешту на належне ОСОБА_3 нерухоме майно.

Аналіз оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження свідчить про те, що рішення про закриття кримінального провадження було прийнято слідчим зважаючи на те, що в ході досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії, досліджено всі обставини справи.

Оцінюючи вказані вище висновки слідчого суд вважає такі правдивими оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та змісту оскаржуваної постанови слідчим дійсно у відповідпості до ч.2 ст.9 КПК України вжито усіх, передбачених КПК України, заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надано їм належну правову оцінку.
З урахуванням обставин справи суд вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнята у відповідності до вимог чинного КПК України та за наявності відповідних законних підстав для цього, оскільки зазначені ОСОБА_3 в заяві про злочин обставини не знайшли свого підтвердження в ході досудового розслідування.

Крім того, у відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року за №7-р/2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України.
Доходячи висновку, що стаття 375 Кодексу суперечить частині першій статті 8 Конституції України Конституційний Суд України виходив із того, що в статті 375 Кодексу не встановлено критеріїв, за якими можна визначити, який вирок, рішення, ухвала або постанова судді (суддів) є "неправосудними", а також не розкрито змісту сполучення слів "завідомо неправосудний", що уможливлює неоднозначне розуміння складу злочину, кваліфікацію якого здійснено за цією нормою. Формулювання диспозиції статті 375 Кодексу допускає можливість зловживання нею при вчиненні органами досудового розслідування дій, що мають наслідком притягнення до кримінальної відповідальності судді лише за факт постановлення ним судового рішення, яке, за суб`єктивним розумінням слідчого, прокурора або будь-якої іншої особи, є "неправосудним" (зокрема, у разі незгоди з цим рішенням). Кримінальний закон (стаття 375 Кодексу) має відповідати вимогам юридичної визначеності, ясності, недвозначності та передбачності. Це є гарантією здійснення суддею правосуддя на засадах верховенства права та ефективної реалізації кожним конституційного права на судовий захист.
У зв`язку з тим, що статтю 375 КК України на сьогоднішній день визнано неконституційною, а вимоги скаржника стосуються закритого кримінального провадження, яке було в свій час розпочате, в тому числі, за статтею, яка визнана на сьогоднішній день неконституційною, а відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

А тому в задоволенні скарги суд відмовляє.

Керуючись вимогами статей 284,303, 306, 307, 372 КПК України, -
постановив:
В скарзі відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, передбачені ст.395 КПК України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1