ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2659/20 Справа № 206/3044/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року, про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Губиніха, Дніпропетровської області, громадянина України , раніше судимого,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року відмовлено в задоволені подання начальника державної установи Ігренського ВЦ (№133) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_5 , своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, так як відсутність стягнень, які були зняті у встановленому законом порядку, та наявність загалом трьох заохочень, ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. Суд також зазначив, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі
- засуджений ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Заслухавши засудженого, який підтримав доводи і вимоги своєї апеляції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Згідно вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
В роз`ясненнях наданих у п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За приписами ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Отже, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, всебічно, повно і об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого ОСОБА_5 , його поведінку і відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених за весь час відбуття покарання, та дійшов до законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення.
Згідно матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2017 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України у виді трьох років двох місяців позбавлення волі.
За ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 26 липня 2019 року ОСОБА_5 , на підставі ст. 82 КК України, замінено невідбуту частину покарання за вказаним вище вироком, покаранням у виді обмеження волі на строк один рік чотири місяці двадцять один день.
Початок строку за вироком 17 жовтня 2017 року, кінець строку: 22 листопада 2020 року.
Відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 17 жовтня 2017 року. Під час утримання в Дніпровській УВП № 4, режиму утримання не порушував, стягнень та заохочень не мав. З 06 листопада 2017 року відбував покарання у ДУ ВК № 89, характеризувався позитивно, мав одне заохочення, стягнень не мав. У ДУ Ігренський виправний центр № 133 засуджений відбуває покарання з 20 серпня 2019 року, характеризується позитивно, має два заохочення та одне стягнення, яке зняте у встановленому законом порядку.
Колегія суддів враховує, що останні два заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці засуджений ОСОБА_5 отримав 16 січня та 27 квітня 2020 року, тобто напередодні виникнення у нього права застосування положень ст. 81 КК України. Така часткова вибіркова поведінка не може достатньо впевнено свідчити в період передування права про позитивні зміни, які відбуваються в особистості засудженого та що вони створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Також сама по собі позитивна поведінка засудженого напередодні виникнення права на умовно-дострокове звільнення, дотримання ним умов і порядку в установі та залучення до праці, не є достатньо переконливими важелями для ствердження доведеності засудженим свого виправлення, оскільки звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а тому усі дані про особу засудженого розглядаються за весь період його відбування покарання і у сукупності між собою. Дотримання засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є його обов`язком, і не може дана обставина слугувати окремою підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення.
З огляду на викладене, колегія суддів, не вбачає достатньо переконливих підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого необхідно відмовити.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2020 року про відмову в задоволені подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4