Номер провадження: 11-кп/813/1141/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2020 року м. Одеса

Одеській апеляційний в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 15 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, що має на утримані малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,- у кримінальному провадженні №0003946, внесеному до ЄРДР 27.06.2015 року,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.

Оскарженим вироком суду, ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання ОСОБА_7 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 27.06.2015 до 16.10.2015 року включно, а також з 15.01.2020 року до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 60000 (шістдесят тисяч) грн.

Відповідно до оскарженого вироку, 27.06.2015 року, приблизно о 03 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці маршрутного транспорту на перетині вулиці Грушевського та вулиці Паркової у м. Одесі, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , схопив його за наплічний ремінь сумки і потягнув на тротуар, в результаті чого потерпілий впав на ґрунтову дорогу, розташовану поза тротуаром і зупинкою. Продовжуючи свої дії і застосовуючи насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілого, ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 , тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, заволодівши майном потерпілого - ноутбуком марки «НР-1545S» вартістю 3500 грн. та сумкою для ноутбука вартістю 200 грн., після чого зник з місця злочину з викраденим майном, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 3700 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , звернувся до апеляційного суду зі скаргою в якій вважає вирок суду першої інстанції необґрунтованим, та таким що, ухвалений на припущеннях, оскільки велика кількість обставин події не встановлена, очевидці цих подій відсутні, а потерпілий не пам`ятає хто йому спричинив тілесні ушкодження, де були спричинені ці тілесні ушкодження і в зв`язку з чим.

Захисник в апеляційній скарзі стверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив дії, в яких не вбачається склад злочину, передбачений ст.187 КК України, оскільки він хотів лише допомогти потерпілому щоб той не потрапив під колеса автомобілів на дорозі, наміру привласнювати чужі речі не мав. Саме тому обвинувачений залишив свій номер телефону дівчині, яка торгувала в ларьку, на випадок, якщо потерпілий чи поліція будуть розшукувати речі.

За таких обставин захисник в апеляційній скарзі стверджує про відсутність допустимих доказів, достатніх для визнання ОСОБА_7 винним у вчинені інкримінованого йому злочину, а всі сумніви, щодо доведеності вини обвинуваченого мають тлумачитись на його користь.

Враховуючи наведене, захисник просить скасувати вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 15.01.2020р. і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі стверджує про те, що висновки та посилання суду першої інстанції у вироку на докази є необґрунтованими, так як зазначені у вироку докази жодним чином не доводять факту вчинення ОСОБА_7 злочину.

Зокрема захисник посилається на такі обставини:

- показаннями потерпілого ОСОБА_10 та інших свідків допитаних під час судового розгляду, не підтверджується факт спричинення потерпілому тілесних пошкоджень безпосередньо обвинуваченим ОСОБА_7 . Факт перебування ОСОБА_7 в районі місця події не може бути підставою для визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення;

- судом не були взяті до уваги показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 стосовно того, що ОСОБА_7 не вчиняв злочину;

- не відповідає дійсності висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 подолав супротив потерпілого, оскільки з відеозапису камери спостереження чітко вбачається, що ремінець сумки з під ноутбуку, просто висить на плечі у потерпілого, тому коли ОСОБА_7 почав тягнути потерпілого з дороги, то ремінь сумки з під ноутбука спав, тобто обвинувачений тягнув потерпілого за ремінець сумки;

- висновок судово-медичної експертизи за № 1557 від 07.07.2015, лише підтверджує наявність у потерпілого тілесних ушкоджень їх характер та локалізацію. Але, зазначений висновок не містить відомостей про механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, час їх спричинення, а також не містить відомостей про спричинення зазначених тілесних ушкоджень саме обвинуваченим;

- ОСОБА_13 , яка надала дозвіл на огляд квартири не мала правових підстав для дачі такого дозволу, так як не була власником вказаної квартири, крім того у заяві про дозвіл на огляд квартири, відсутня дата, що свідчить про незаконність проведеного огляду і, відповідно недопустимість доказів, отриманих в результаті його проведення.

Враховуючи викладені обставини, захисник просить в апеляційній скарзі скасувати оскаржений вирок суду першої інстанції, кримінальне провадження № 0003946, внесене до ЄРДР 27.06.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України - закрити, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення вини ОСОБА_7 в суді, і вичерпанням можливостей їх отримання.

У задоволенні цивільного позову відмовити.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вважала вирок законним та обґрунтованим.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначені вимоги закону передбачають, що суд, при розгляді справи, повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, яка ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 фактично є аналогічними і в цілому їх доводи співпадають.

На думку апеляційного суду, апеляційні скарги захисників є необгрунтованими з огляду на такі обставини.

Вина ОСОБА_7 у вчиненні умисних дій, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаних із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, і із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, в повній мірі підтверджується сукупністю доказів, належним чином досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку суду, яким суд надав належну оцінку.

При перевірці вироку суду першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції, ретельно та об`єктивно були перевірені докази обвинувачення стосовно ОСОБА_7 на підтвердження його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, шляхом допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків та дослідженням інших доказів.

Судом був наданий ретельний аналіз показанням обвинуваченого, які були надані ним у судовому засіданні у співвідношенні з усіма зібраними доказами по справі.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що в ніч на 25.07.2015 року разом зі знайомими знаходився біля торгівельного кіоску на зупинці по вул. Парковій у м. Одесі, де вони збиралися випити пива. На проїзній частині дороги він побачив потерпілого, який перебував у нетверезому стані і намагався зупинити автомобіль. Він запропонував потерпілому відійти з дороги, щоб його не збила машина, а потім підійшов з наміром прибрати його з дороги, взяв за руку. Потерпілий став кидатись на нього, вони зачепилися за бордюр, удвох впали на землю і покотилися по схилу вниз. На плечі потерпілого була сумка з ноутбуком. При падінні він (обвинувачений) схопив цю сумку та, піднявшись, побіг додому. Вдома він розповів дружині про те, що відбулось, вона стала його сварити. Він усвідомив, що вчинив неправильно, повернувся на зупинку та залишив номер свого телефону продавчині в кіоску на випадок, якщо потерпілий буде розшукувати свої речі. Вину визнає частково, оскільки не мав умислу на заволодіння майном потерпілого, а хотів зберегти йому життя, тому забрав з дороги. Тілесні ушкодження потерпілий міг отримати при падінні і подальшому скочуванню зі схилу. Речі потерпілого обвинувачений не залишив продавчині кіоску, щоб вони не пропали.

Незважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначені показання обвинуваченого суперечать іншим доказам по справі, які ретельно досліджені, перевірені та оцінені судом першої інстанції, як окремо так і у сукупності.

Так потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції показав, що 27.07.2015 року після 01-02 години ночі, можливо, о 3:30, він у стані сильного алкогольного сп`яніння направлявся додому. При собі він мав сумку, яку ніс на ремінці через плече, де знаходились ноутбук, зарядний пристрій, комп`ютерна миша, навушники, 2 флеш-карти, ключі від дому і офісу, мобільний телефон. Другий мобільний телефон він тримав при собі і по дорозі розмовляв з дружиною. Біля зупинки громадського транспорту на вул. Парковій, де розташований торгівельний кіоск, він намагався зупинити таксі. Один з автомобілів зупинився, однак водій відмовився його везти та поїхав далі. Потім обвинувачений потягнув його (потерпілого) за сумку, і далі після цього моменту він нічого не пам`ятає. Зазначає, що у нього було викрадено сумку з усіма речами, що в ній знаходились.

При цьому показання потерпілого підтверджується відеозаписом камери відеоспостереження, від 27.06.2015, розташованої на перехресті вул. Паркової і вул. Грушевського у м. Одесі, який був досліджений судом першої інстанції та за результатами його дослідження судом були встановлені такі обставини.

В оскарженому вироку суд першої інстанції ретельно виклав зміст відеозапису, що здійснювався у темний час доби. При цьому судом зазначено, що на відеозапису зафіксована зовнішня частина торгівельного кіоску та вітрина-холодильник з напоями, які розташовані на тротуарі близько до проїзної частини дороги. Поруч з вітриною-холодильником припаркований автомобіль таксі, до якого нестійкою ходою (як у нетверезої особи) підійшов потерпілий. При собі у нього мається сумка під ноутбук, довгий ремінець якої перекинутий через його голову і плече. Через віконце в автомобілі він розмовляє з водієм таксі, після чого відходить від машини і перебуває на проїзній частині дороги, біля тротуару, жестом намагається зупинити автомобіль, а таксі від`їхало і зникло з поля зору.

Обвинувачений ОСОБА_7 з двома чоловіками з`являються на відеозапису майже одночасно з потерпілим, вони підходять до віконця торгівельного кіоску, розмовляють між собою, купують напої, відкривають скляні пляшки, бачать потерпілого і дивляться у його бік, спостерігають за потерпілим і розмовляють. Взявши напої, обвинувачений і його знайомі відходять від кіоску і зникають з поля зору.

Потерпілий продовжує перебувати на тому ж місці, він розмовляє по мобільному телефону. В цей час до нього підходить ОСОБА_7 , який тримає в правій руці скляну пляшку, а лівою рукою хапає потерпілого за ремінець сумки і тягне за собою на тротуар і далі за вітрину-холодильник. ОСОБА_7 зникає за вітриною-холодильником, а потерпілий чіпляється за нього, намагаючись залишитися на місці. Однак ОСОБА_7 продовжує його тягнути і потерпілий також зникає з поля зору за вітриною-холодильником.

Доводи сторони захисту стосовно того, що обвинувачений намагався відтягнути потерпілого з проїзної частини, щоб той не потрапив під колеса автомобілів, а також твердження апеляційних скарг стосовно того, що обвинувачений не спричиняв потерпілому тілесні ушкодження, розцінюються апеляційним судом неспроможними.

Судом першої інстанції була ретельно досліджена зазначена версія обставин справи на якій наполягав обвинувачений однак, суд першої інстанції надав обґрунтовану критичну оцінку, щодо зазначеної версії обвинуваченого, яка повністю ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні судом першої інстанції всіх обставин кримінального провадження та з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 тягнув потерпілого за ремінець сумки. Зазначені обставини не оспорюються ні обвинуваченим, ні захисниками в апеляційних скаргах, тобто ОСОБА_7 визнає, що тягнув потерпілого ОСОБА_10 за ремінець сумки.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 відтягнув потерпілого з проїзної частини та затягнув за кіоск, при цьому, для того, щоб убезпечити потерпілого, достатньо було відтягнути його з проїзної частини, але обвинувачений затягнув потерпілого за кіоск, і таким чином зник з поля зору камери відеоспостереження.

Аналізуючи наявну інформацію, яка встановлена при дослідженні відеозапису з камери відеоспостереження, а також показання потерпілого, а саме те, що після того, як ОСОБА_7 потягнув потерпілого ОСОБА_10 за ремінець сумки, останній втратив свідомість, що дає підстави дійти послідовного висновку про те, що тілесні ушкодження потерпілому були спричинені безпосередньо після того, як ОСОБА_7 потягнув потерпілого за ремінець сумки, відповідно саме обвинуваченим ОСОБА_7 .

Зазначений висновок суду узгоджується з відомостями, отриманими в результаті огляду місця події, а саме на ділянці місцевості в районі перехрестя вулиці Паркової і вулиці Грушевського у м. Одесі, розташованій нижче рівня проїзної частини дороги, за зупинкою громадського транспорту були виявлені 2 плями крові потерпілого.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1557 від 07.07.2015 у ОСОБА_10 були виявлені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми у формі геморагічного забою лівої лобної долі головного мозку середнього ступеню, відкритого лінійного перелому лобної кістки зліва з переходом на кришу лівої орбіти, перелому задньої стінки лобної пазухи зліва, забойної рани і подапоневротичної гематоми лобної області зліва, закритих переломів передніх стінок гайморових пазух з крововиливом у їх порожнечі, крововиливу під кон`юнктиву лівого вічного яблука, крововиливів нижнього повіка правого ока, повік лівого ока з переходом на підочну і щічну області. Вказані тілесні ушкодження складають нерозривний комплекс черепно-мозкової травми і оцінюються у сукупності.

Утворення всіх тілесних ушкоджень в результаті однократного падіння на пласку поверхню з невеликої висоти із вертикального або близького до такого положення маловірогідно.

Дані ушкодження могли бути заподіяні 27.06.2015 року від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися.

Зазначений висновок експертизи, в сукупності з іншими доказами дає підстави дійти висновку про доведеність факту спричинення ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень потерпілому, що спростовує твердження апеляційних скарг стосовно того, що висновки експертизи не доводять вину ОСОБА_7 , а також стосовно того, що не встановлений час спричинення тілесних ушкоджень.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції обґрунтовано надана критична оцінка показанням свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , оскільки вказані показання не підтверджуються жодними об`єктивними даними та повністю суперечать показанням співмешканки обвинуваченого свідка ОСОБА_14 .

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_11 і ОСОБА_12 є приятелями обвинуваченого, тому їхні показання мають на меті підтримання версії сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та відсутність в його діях складу злочину розбою.

Факт заволодіння майном потерпілого обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує. Крім того, зазначений факт підтверджується протоколом огляду квартири за адресою АДРЕСА_2 (місце проживання ОСОБА_7 ) згідно якого, в кімнаті під столом була виявлена сумка з ноутбуком потерпілого «НР» сірого кольору, поруч із сумкою зарядний пристрій для ноутбука «НР».

Доводи про недопустимість доказу протоколу огляду житла обвинуваченого через те, що письмовий дозвіл на проведення такого огляду був наданий співмешканкою ОСОБА_7 , якій це житло не належить, а також в зв`язку з тим, що у вказаному дозволі не зазначена дата, апеляційний суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч.3 ст.233 КПК України.

Зазначені вимоги закону спрямовані на забезпечення права особи на недоторканість житла.

Відповідно, кримінальний процесуальний закон пов`язує надання дозволу на проникнення до житла не з правом власності на таке житло, а з правом володіння цим житлом.

Судом першої інстанції встановлено, що огляд квартири за адресою АДРЕСА_2 , проведено на підставі заяви ОСОБА_14 , яка володіє зазначеною квартирою (т.2 а.а.67).

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання допустимим доказом протоколу огляду житла обвинуваченого з письмового дозволу його співмешканки, оскільки таким чином право особи на недоторканість житла порушене не було.

Відсутність в письмовому дозволі ОСОБА_14 дати, на думку апеляційного суду, не тягне визнання протоколу огляду недопустимим доказом, оскільки сама ОСОБА_14 не зазначала, що огляд житла проводився без її дозволу, а матеріали кримінального провадження не містять відомостей стосовно того, що дозвіл був наданий після проведення огляду, при цьому ні обвинувачений, ні захисники на такі обставини не посилались.

Отже судом першої інстанції при ухваленні оскарженого вироку, враховані всі доводи сторони захисту викладені в апеляційних скаргах.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, на підставі аналізу та оцінки всіх досліджених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та правильність кваліфікації його дій.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше був засуджений за вчинення тяжкого корисливого злочину проти власності, із застосуванням насильства, а новий більш тяжкий злочин вчинив через нетривалий час - трохи більше, ніж через рік після засудження, на диспансерних обліках не перебуває, не працює, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також судом враховані обтяжуючі покарання обставини, зокрема рецидив злочину, і обставини, що пом`якшують покарання - добровільне часткове відшкодування спричиненої матеріальної шкоди потерпілому.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 , мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла, відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки визначено в межах санкції ч. 4 ст. 187 КК України, відповідно до положень загальної частини КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, конкретних обставин вчинення злочину та ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину.

Злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 , посягав не тільки на право власності, яке згідно ст. 41 Конституції України є непорушним, а й на здоров`я потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

На думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_7 покарання, по своєму виду і розміру, є співмірним протиправному діянню, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, оскільки вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 370-372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси, 15.01.2020 року, у кримінальному провадженні № 0003946, внесеному до ЄРДР 27.06.2015 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.4 ст.187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 (трьох) місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4