Справа № 750/122/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/435/20
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 22 серпня 2018 року за № 0006554, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, з другою групою інвалідності, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: останній раз 24.03.2016 Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 10 місяців позбавлення волі, звільненого 13.04.2018 з місць позбавлення волі на підставі ухвали Балакліївського районного суду Харківської області від 05.04.2018 умовно - достроково на 1 рік 02 місяці 20 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24.03.2016 і остаточно призначено покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з дня фактичного затримання за вироком суду.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 628 грн. 00 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 21 серпня 2018, в нічний час, ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи повторно, шляхом відкриття металопластикового вікна, проник до приміщення гаражу, який розташований поблизу буд. АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав велосипед марки «Bergamont» моделі «vitox 62» 2012, вартістю 5000 грн. 00 коп., що належить ОСОБА_8 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити покарання, та врахувати пом`якшуючі покарання обставини, які судом першої інстанції не було взято до уваги, а саме те, що він має ряд тяжких захворювань, є інвалідом 3 групи, його визнання вини, проживання з матір`ю, яка є інвалідом 2 групи.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, обвинуваченого, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку протиправного діяння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, що належить потерпілому ОСОБА_8 , вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 06 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, його сімейний стан, матеріальний стан обвинуваченого, його хворобливий стан здоров`я, а саме, він має другу групу інвалідності, його вік, формально позитивну характеристику за місцем мешкання, врахував обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. обставину, що його обтяжує, а саме, рецидив злочинів (в період непогашеної судимості за вчинення умисних злочинів, передбачених ч.1 ст. 311, ч.2 ст. 309 КК України, знову вчинив даний умисний злочин), та обґрунтовано визнав за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

З урахуванням того, що обвинувачений раніше був неодноразово судимим, скоїв злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає, що покарання, призначене місцевим судом, буде достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Будь-яких обставин, що не були враховані місцевим судом в апеляційній скарзі не вказано, а тому безпідставно вважати призначене покарання суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченого через його суворість, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4