ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/96/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2020 р. арницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002546 за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд вказаного кримінального провадження.
Судом у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених, строк дії якого спливає.
Прокурор, думку якого підтримали потерпілий ОСОБА_13 та представник потерпілого ОСОБА_7 , вважав за необхідне продовжити термін дії запобіжного заходу обвинуваченим, посилаючись на те, що підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, а ризики, встановлені раніше, продовжують існувати та не зменшились, а тому більш м`які запобіжні заходи будуть неефективними.
Захисник ОСОБА_8 , думку якої підтримав обвинувачений ОСОБА_10 , у вирішенні вказаного питання щодо ОСОБА_10 покладалась на розсуд суду.
Крім того, захисник ОСОБА_8 , думку якої підтримав обвинувачений ОСОБА_11 , просила змінити запобіжний захід щодо ОСОБА_11 , вказуючи на ті ж обставини, що заявлялись захисником ОСОБА_14 .
Захисник ОСОБА_9 , думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_12 , просив не продовжувати строк тримання під вартою. Вказував на те, що обвинувачення є необґрунтованим, оскільки не підтверджено свідком події. Будь-яких відомостей на підтвердження участі ОСОБА_12 в інкримінованих злочинах та проведення координації дій немає, дані щодо використання засобів зв`язку відсутні. Також прокурором не надано доказів на підтвердження заявлених ризиків. Просив врахувати позитивну характеристику обвинуваченого, перебування на утриманні матері та цивільної дружини. Вважав доцільним змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, в даному конкретному випадку підозра останніх у вчиненні тяжких злочинів, два з яких відносяться до категорії особливо тяжких, є небезпідставною, про що свідчить спрямування обвинувального акту до суду, а покарання за злочин, передбачений п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, в тому числі передбачено у вигляді довічного позбавлення волі.
Виходячи з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа про яку йдеться могла вчинити правопорушення.
Разом з тим, на даній стадії вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх належності, достовірності і допустимості, а сукупності доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, для прийняття рішення щодо визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, не допускається, оскільки відповідне рішення ухвалюється судом в нарадчій кімнаті при винесенні вироку чи ухвали про закриття провадження чи застосування примусових заходів медичного характеру.
Також, суд приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.
При цьому, суд, проявляючи особливу ретельність у ході судової процедури, та не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченим в разі визнання їх винними, що свідчить про наявність ризику втечі, встановив, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинувачених, наявність ще й інших підстав для позбавлення волі, вважаючи їх релевантними (відповідними) та достатніми.
На даний час продовжується з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, і тому можливість незаконного впливу з боку обвинувачених на потерпілих та свідків продовжує існувати. Судове провадження триває, що свідчить про наявність ризику перешкодити виконанню завдань кримінального провадження.
При цьому суд погоджується з твердженням сторони захисту про те, що зі сплином часу ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дещо знижуються, проте, на думку суду, наведені ризики продовжують існувати і є реальними, і тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи, особи обвинувачених та іншим обставинам, встановленим у справі.
Згідно характеризуючих матеріалів обвинувачені на момент затримання офіційно не працювали, джерела їх доходів не встановлені.
Дані про наявність певних соціальних зв`язків не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків, а наявність міцних дружніх та родинних стосунків в даному випадку свідчить про підвищений ризик переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню.
Відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.
З огляду на наведене суд вважає, що в даному випадку жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі «Lavents v. Latvia» п. 70).
На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність суспільного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є непоправні наслідки вчиненого, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, що інкримінуються обвинуваченим, об`єктом яких є різноманітний спектр суспільних відносин, що охороняються кримінальним законом.
З урахуванням викладеного суд вважає, що тримання під вартою в даному випадку не виходить за межі розумного строку та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Крім того, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КК України, суд не визначає розміру застави.
Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до 05 лютого 2021 року включно.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя

Судді