Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

03 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000055 від 06 лютого 2020 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, фізичної особи-підприємця, раніше не судимого

обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді громадських робіт на строк двісті сорок годин.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 постановлено не застосовувати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану злочином, в сумі 10000 гривень.
За вироком суду ОСОБА_6 , 06 лютого 2020 року, приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до ОСОБА_7 та наніс йому три удари кулаком лівої та правої руки в праву частину обличчя, в результаті чого заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта № 33 від 12 лютого 2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (згідно п. 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень).
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає призначене покарання надто суворим і несправедливим.

Вказує, що розкаявся у вчиненому, визнав свою провину, розуміє неправильність свого вчинку, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, однак, на думку обвинуваченого ці обставини не в повній мірі були враховані судом.

Зазначає, що прийнявши до розгляду не оплачений судовим збором цивільний позов, поданий з порушенням закону, і, задовольнивши його в повному обсязі, суд, не тільки істотно порушив вимоги чинного процесуального законодавства, а також прийшов до помилкового висновку, що відшкодування потерпілому моральної шкоди в сумі 10000 грн. відповідає рівню його фізичних та душевних страждань і не буде вважатися завищеним в нинішніх умовах проживання. Вважає, що суд також не врахував його матеріальне становище і матеріальне становище його сім`ї, а для його сім`ї сума 10000 грн. є значною.

Просить вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2020 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з його суворістю і невідповідністю тяжкості вчиненого та в частині вирішення цивільного позову потерпілого. Призначити більш м`яке покарання. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що розгляд даного провадження судом першої інстанції проводився в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, взявши до уваги повне визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину, заслухавши думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів в повному обсязі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом встановлено правильність розуміння сторонами судового провадження, представником потерпілого таких обставин, з`ясовано, що сумнівів у добровільності їх позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, в апеляційній скарзі не оскаржується, а лише в частині призначеного покарання і задоволення цивільного позову.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Відповідно до вироку суду, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України (в редакції, яка була чинною на час вчинення злочину), відносився до злочинів невеликої тяжкості, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, стан його здоров`я, а також те, що обвинувачений має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Судом також враховано думку потерпілого щодо виду та міри покарання (з вироку вбачається, що відповідно до заяви про розгляд справи без його участі, зазначив, що він з обвинуваченим не примирився, обвинувачений йому завдану шкоду не відшкодував, а тому наполягав на призначенні найбільш суворого покарання), а також думку представника потерпілого, який в судовому засіданні суду першої інстанції цивільний позов потерпілого підтримав, просив стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 10000 грн. З врахуванням даних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення покарання обвинуваченому в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на відповідний строк, з врахуванням вимог ч.3 ст. 56 КК України, з яким погоджується і апеляційна інстанція.

На думку колегії суддів, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, даних про особу винного, позиції потерпілого і його представника, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням положень ст. 50 КК України, призначив ОСОБА_6 покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Доводи обвинуваченого щодо явно несправедливого призначеного йому покарання внаслідок його суворості є безпідставними, оскільки спростовуються врахуванням судом першої інстанції встановлених законом критеріїв при призначенні покарання, зокрема, і даних про особу обвинуваченого, на що покликається останній в апеляційній скарзі, які не є безумовною підставою в даному випадку для пом`якшення призначеного покарання.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу прийняття судом до розгляду неоплаченого судовим збором цивільного позову про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, та задоволення його в повному обсязі, чим, на думку обвинуваченого, допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, то, колегія суддів вважає, що такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» №3674 -VI від 08.07.2011 року, з відповідними змінами, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Зважаючи на те, що в результаті вчиненого ОСОБА_6 злочину, потерпілому ОСОБА_7 внаслідок отримання тілесних ушкоджень заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних стражданнях та пов`язаного з цим лікування, душевних стражданнях та болю, пригніченні, втраті часу, порушенні звичного способу життя, відносин з оточуючими та в сім`ї, необхідності затрачання зусиль для відновлення здоров`я та звичних життєвих зв`язків, а тому останній звільнений від сплати судового збору.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незгоди з розміром стягнутої з останнього на користь потерпілого моральної шкоди, завданої злочином, апеляційний суд вважає необгрунтованими з огляду на те, що заявлений цивільний позов, вирішений відповідно до вимог діючого законодавства.
Частиною 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з вироку суду, при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , суд врахував рівень фізичного болю та душевних страждань потерпілого через нанесення йому тілесних ушкоджень, тривалість часу, що був необхідним для відновлення стану здоров`я, обставини за яких було нанесено тілесні ушкодження потерпілому, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, обстановки вчинення злочину, прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень.
Доказів на спростування висновків суду першої інстанції обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
За наведеного, вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, а апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 26 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ? без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3