Дата документу 27.10.2020 Справа № 337/3933/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/3933/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1743/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14 вересня 2006 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.186 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

04 вересня 2007 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць з іспитовим строком на 2 роки;

28 січня 2008 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 2 місяці позбавлення волі. 15 грудня 2009 року ухвалою Павлоградського районного суду Дніпропетровської області звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 2 роки 24 дні;

12 жовтня 2010 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

27 липня 2015 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком на 2 роки;

08 грудня 2015 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 10 місяців;

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою задоволене та продовжений останньому строк дії вказаного запобіжного до 24 листопада 2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а також тим, що інший, більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він необґрунтовано перебуває під вартою з 29 серпня 2019 року, оскільки на теперішній час не надано доказів, які б підтверджували скоєння ним злочинів, які йому інкримінують. Зазначених злочинів він не вчиняв.
Він не заявляв клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак суд першої інстанції провів судове засідання в такому режимі.
Стороною обвинувачення подано відповідне клопотання з порушенням строку та не надано доказів, які б підтверджували наявність ризиків, на які прокурор посилається у клопотанні.
Також апелянт зазначив про те, що він не отримав копію оскаржуваної ухвали і по теперішній час.
Стан його здоров`я погіршується, він не отримує належного лікування в установі, де перебуває.

Згідно з ухвалою суду, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявила клопотання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків передбачених п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Прокурор ОСОБА_9 та представник потерпілої ОСОБА_10 , підтримали клопотання.
Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти розгляду клопотання прокурора в режимі відеоконференції. Також відмовився розглядати у судовому засіданні клопотання його захисника - адвоката ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_11 підтримав позицію підзахисного.

У судове засідання апеляційної інстанції захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 не з`явився, надав суду заяву про розгляд провадження за його відсутності у зв`язку із його перебуванням за межами м.Запоріжжя.
Прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 не заперечували проти розгляду провадження за відсутності захисника - адвоката ОСОБА_11 , у зв`язку із чим, колегія судів вважає за можливе розглянути провадження у відсутність захисника - адвоката ОСОБА_11 , оскільки з наданих матеріалів оскарження ухвали, участь захисника у цьому провадженні не є обов`язковою відповідно до вимог ст.52 КПК України, тому неприбуття захисника у судове засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду у розумінні положень ст.ст.401,405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, доводи його захисника, прокурора, представника потерпілого та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Так, із наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України. Інкриміновані обвинуваченому правопорушення за ч.2 ст.186 КК України є тяжкими.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились та існують на даний час.
Як зазначено вище, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні в т.ч. тяжких правопорушень, за вчинення яких покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, він неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, у обвинуваченого відсутнє постійне місце роботи, він не має постійного джерела доходів, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків та підтверджує можливість обвинуваченого переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності і покарання; раніше останній неодноразово судимий, до нього застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробуванням та умовно-дострокове звільнення, проте ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив та продовжував вчиняти корисливі злочини, отже існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, на які посилається прокурор, не зменшились, та запобігти цим ризикам неможливо без застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, суворості можливого покарання та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не отримував копію оскаржуваної ухвали, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Більш того, згідно з матеріалами провадження, обвинувачений брав участь у судовому засіданні при розгляді клопотання в режимі відеоконференції, текст ухвали був оголошений повністю, обвинувачений реалізував своє право на оскарження вказаної ухвали шляхом подачі апеляційної скарги, а в подальшому і доповнень до неї.
З приводу доводів обвинуваченого про те, що він не заявляв клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, проте, суд першої інстанції провів судове засідання в такому режимі, колегія судів звертає увагу на таке.
Згідно з оскаржуваною ухвалою, відповідно до довідки ДУ «Софіївська виправна колонія №55», з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» 31 липня 2020 року до дільниці слідчого ізолятору ДУ «Софіївська туберкульозна лікарня №55» для проходження курсу лікування прибув ОСОБА_6 .
Ухвалою від 22 вересня 2020 року вирішено питання про проведення судового засідання, яке призначено на 25 вересня 2020 року, в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_6 , враховуючи наявність поданої останнім раніше заяви про проведення судових засідань у режимі відеоконференції.
Отже, з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів та оскаржуваної ухвали вбачається, що рішення суду першої інстанції про проведення судового засідання з розгляду клопотання в режимі відеоконференції було обумовлено вагомими причинами.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 мав можливість реалізувати всі свої процесуальні права, всі його доводи були ретельно перевірені.
В свою чергу, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про його непричетність до інкримінованих йому кримінальних правопорушень мають перевірятися судом першої інстанції у встановленому законом порядку.
Перевірка питання щодо доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_6 у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях на даній стадії провадження до компетенції апеляційного суду не відноситься
Доводи обвинуваченого щодо звернення прокурора до суду з клопотанням з порушенням встановленого ч.1 ст.199 КПК України строку, не вказують на безпідставне продовження строку тримання під вартою останнього.
Більш того, згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення дії попередньої ухвали, що і було здійснено в даному випадку.
Згідно з наявними матеріалами, доводи сторони захисту з приводу поданого клопотання були перевірені судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, в т.ч. доводи про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
На думку колегії суддів, доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в наданих суду апеляційної інстанції матеріалах відсутні.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
В той же час, з урахуванням доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді щодо незадовільного стану його здоров`я та неотримання ним належного лікування в умовах попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає за необхідне окремою ухвалою доручити начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області забезпечити здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та за потреби забезпечити його належне лікування, а також зобов`язати керівництво установи - ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», де утримується обвинувачений ОСОБА_6 , організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 .
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м.Запоріжжя 25 вересня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою задоволене, продовжений останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24 листопада 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4