КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2020 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця радгоспу Кзилтуцького Ленінградського району Кокчетавської області Республіки Казахстан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі із звільненням від покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на три роки та покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Покарання, призначене за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року у вигляді арешту стоком на 3 (три) місяці, визначено виконувати самостійно,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим в тому, що він 06 січня 2020 року, приблизно о 23 годині 05 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 10-16 помітив раніше незнайомого ОСОБА_8 . У цей час у ОСОБА_6 винник злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне заволодіння належним ОСОБА_8 майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , 06 січня 2020 року, приблизно о 23 годині 10 хвилин, перебуваючи біля входу до станції метро «Театральна», підійшов до ОСОБА_8 та почав розмовляти з останнім на різні теми, після чого запропонував ОСОБА_8 зайти в арку будинку по АДРЕСА_2 , де вони зможуть придбати та вжити спиртні напої, на що ОСОБА_8 погодився. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 попрямував до магазину, де вони придбали спиртні напої та вийшовши з магазину почали розпивати їх.
В цей час, ОСОБА_6 , о 23 годині 30 хвилин перебуваючи у дворі будинку по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне заволодіння чужим майном, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, заламав ОСОБА_8 руку за спину таким чином, щоб останній не зміг чинити опір, відкрито, повторно викрав мобільний телефон «Vivo Y17 4/128 Gbmini», з зарядним пристроєм та навушниками до нього, загальною вартістю 3 296 гривень 67 копійок та грошові кошти в сумі 220 гривень, на загальну суму 3 516 гривень 67 копійок, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Перший заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року остаточно призначивши покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року виконувати самостійно.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ч.4 ст. 70, ст. 75 КК України. Зокрема, прокурор зазначає, що суд першої інстанції не надав належної і достатньої оцінки даним про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, має 8 непогашених судимостей, не врахував те, що останній на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив. Також вказує, що в матеріалах справи відсутні дані про щире каяття обвинуваченого, а тому суд безпідставно визнав визнання вини обставиною, яка пом`якшує покарання. Крім того прокурор зазначає, що суд не врахував, що ОСОБА_6 вчинив дане правопорушення до ухвалення вироків Дніпровського районного суду м. Києва від 10 вересня 2020 року та Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, а тому неправильно застосував положення ч.4 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого злочину, який мав заздалегідь спланований характер, має дві кваліфікуючи ознаки відповідного складу злочину, адже був вчинений повторно та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Також судом першої інстанції не враховано належним чином негативні дані про особу обвинуваченого, його стійку антисоціальну спрямованість та схильність до вчинення злочинів проти власності, адже він раніше багаторазово засуджувався за вчинення крадіжок і грабежів.

Після звільнення з місць позбавлення волі, де відбував покарання на підставі вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2013 за грабіж, вчинений повторно із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та вчинив нові злочини, за які був засуджений оскаржуваним вироком суду, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2020 за ч.2 ст.186 КК України та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2020 за ч.2 ст.185 КК України.
Неналежне врахування судом першої інстанції ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого призвело до необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
З огляду на викладене, колегії суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням в цій частині судом апеляційної інстанції нового вироку, яким ОСОБА_6 слід призначити до реального відбування покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України.
Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення ОСОБА_6 більш суворого за своїм розміром покарання, оскільки суд першої інстанції дотримався принципів змагальності та диспозитивності і призначив ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі відповідно до позиції прокурора, висловленої у судових дебатах.
Апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання щодо повного або часткового зарахування відбутого за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2020 покарання у виді 3 місяців арешту у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, через відсутність в матеріалах кримінального провадження відповідних відомостей.

У разі підтвердження факту повного або часткового відбуття ОСОБА_6 покарання у виді 3 місяців арешту за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2020, питання зарахування цього строку у строк відбування покарання можуть бути вирішені адміністрацією установи відбування покарання, а в разі потреби судом в порядку виконання вироку.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2020 щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.
Постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, за які його засуджено цим вироком та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.09.2020, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислювати з дня затримання ОСОБА_6 на виконання цього вироку з метою направлення для відбування покарання.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2020, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, виконувати самостійно.
В іншій частині вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11.11.2020 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

СУДДІ:

________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10