Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/666/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року в кримінальному провадженні № 0001202 від 02 травня 2017 року за п.4 ч.2 ст.115 КК України про продовження обвинуваченому:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Олександрія Кіровоградської області, громадянину України, що не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

строку тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження № 0001202 від 02 травня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України.

Під час судового засідання у вказаному кримінальному провадженні процесуальний прокурор ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 вказуючи про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення та ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також неможливістю застосування інших запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 17 вересня 2020 року.

Рішення суду мотивовано, тим, що ОСОБА_8 вчинив умисний особливо тяжкий злочин, неодружений, не має міцних соціальних зв`язків, зареєстрований на тимчасово окупованій території України, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та обрати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про відсутність законних підстав та об`єктивних даних, які б з достовірністю свідчили про те, що перебуваючи на волі його підзахисний буде переховуватись від слідства та суду, продовжувати злочинну діяльність, а також недоведеність прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

З посиланням на ряд рішень Європейського суду з прав людини (Попков проти Росії, Алєксандер Макаров проти Росії, Бойченко проти Молдови, Мамедова проти Росії) захисник стверджує про відсутність законних підстав для подальшого тримання ОСОБА_8 під вартою.

Крім того, вказує на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та місце реєстрації, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

При таких обставинах, обвинувачений вважає, що висновки судді є необґрунтованими, оскільки не наведено доказів про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, а також недоведеність слідчим та прокурором ризиків, передбачених положеннями ст. 177 КПК України.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду вказуючи не те, що у зв`язку з введенням на всій території України з 12 березня 2020 року карантину, приміське транспортне сполучення скасовано, а оскільки він проживає в сільській місцевості, у нього не було можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили суд її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Положеннями ст.183 КПК України регламентовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.
У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардопроти Іспанії» від 06.12.1998 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ (Бойченко проти Молдови, Мамедова проти Росії, Малик проти України, Пелісьє та Сассі проти Франції) колегія суддів апеляційного суду відмічає, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання в м. Олександрія, позитивно характеризується.

Крім того, роль ОСОБА_8 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_10 слід перевірити, а суперечності та нестиковки у деталях злочину, при обставинах, які викладені в обвинувальному акті - усунути.

Конкретних даних або підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі буде переховуватись від кримінального переслідування або якимось чином перешкоджати кримінальному провадженню, матеріали справи не містять і таких даних, прокурором, під час перегляду справи, не представлено.

Крім того, колегія суддів, звертає увагу на строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, який вже перевищує 3 роки, на протязі якого обвинувачений ОСОБА_8 перебуває в умовах Кропивницького СІ, однак судом першої інстанції будь-якого судового рішення по суті в даному кримінальному провадженню прийнято не було.

В п. 152 рішення ЄСПЛ від 6 квітня 2000 року по справі «Лабіта проти Італії», зазначено, що «передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення…»

Відповідно до п.51 рішення ЄСПЛ № 12369 від 26 червня 1991 року по справі «Латальє проти Франції» «…Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку.

Також, колегія суддів враховує вимоги ст. 5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку»
У п. 3 ст. 5 Конвенції визначено право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
У зв`язку з вищевикладеним, доцільність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, прокурором також не доведена, а тому відповідно до вимог ч.5 ст. 190 КПК України, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування ОСОБА_8 від суду та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, йому достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст.176, 177, 181, 183, 184, 194, 196, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити адвокату ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 липня 2020 року про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в кримінальному провадженні № 0001202 від 02.05.2017 року за п.4 ч.2 ст.115 КК України на 60 днів, а саме до 17 вересня 2020 року включно скасувати.

Клопотання прокурора Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_9 від 20 липня 2020 року про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою - задовольнити частково.

Застосувати обвинуваченому в кримінальному проваджені № 0001202 від 02.05.2017 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 1 місяць 12 днів, а саме до 17 вересня 2020 року, заборонивши йому цілодобово залишати постійне місце проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу суду.

Строк дії ухвали закінчується 17 вересня 2020 року.

На підставі ст. 194 ч.5 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_8 :
- не залишати цілодобово постійне місце проживання, а саме: АДРЕСА_2 ;
- прибувати до суду за першою вимогою;

- здати на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду з України;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілою по даному кримінальному провадженню.
Надати можливість працівникам Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, з метою контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_8 безперешкодно перевіряти його за місцем проживання, вимагати усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Звільнити ОСОБА_8 негайно з-під варти в залі суду.

Копію даної ухвали направити до Кропивницького СІ для виконання.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального прокурора по даному кримінальному провадженню.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4