Справа № 604/440/20
провадження № 1-кп/598/48/2021
УХВАЛА

"29" січня 2021 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.369 КК України,-

встановив:

До провадження Збаразького районного суду Тернопільської області надійшов для розгляду обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.369 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Обвинувачений заперечив щодо призначення до розгляду вказаного обвинувального акту та просив його повернути, оскільки зазначена в ньому правова кваліфікація вчиненого ним протиправного діяння є невірною.
Так, відповідно до п.13 ч. 1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченими ст.291 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.293 КПК України має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частини 1, 2 ст.91 КПК України передбачено обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, встановлення точної відповідності між фактичними обставинами й зафіксованими в кримінальному законі ознаками складу злочину, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення полягає у детальному описі об`єктивної сторони, а також суб`єктивних ознак інкримінованого підозрюваному його злочину.
Невідповідність обвинувального акта вимогам закону робить неможливим здійснення обвинуваченим належного захисту, чим грубо порушуються гарантовані йому законом процесуальні права на захист, передбачені п.1 ч.3 ст.42 КПК України.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку, що зазначений обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме, фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, належного формулювання обвинувачення, елементів складу кримінального правопорушення суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину, при висуненні обвинувачення.
Зокрема, в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_4 обвинувачується у пропозиції надати заступнику начальника Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 500 доларів США за закриття кримінального провадження та не притягнення його до кримінальної відповідальності від якої ОСОБА_5 відмовився.
Однак такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст. 369 КК України, тобто пропозиція службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати їй неправомірну вигоду, за вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, дії з використанням наданої їй влади чи службового становище.
Однак чинна редакція ч.3 ст. 369 КК України передбачає відповідальність за діяння, передбачені частиною першою або другою цієї статті, якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі, яка займає відповідальне становище, тобто за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, якщо неправомірна вигода надавалася службовій особі.
В даному обвинувальному акті вказано, що неправомірна вигода ОСОБА_4 заступнику начальника Підволочиського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області не надавалась, а лише пропонувалась, однак його дії чомусь кваліфіковано за ч.3, а не за ч.1 ст. 369 КК України.
Суд керується практикою ЄСПЛ, що викладена у рішенні від 9.10.2008 pоку у справі «Абрамян проти Росії», де зазначено, що «деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні ЄСПЛ вказав, щоположення п.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Відповідно до ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого протии нього.
Отже, дія статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюється на обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень пред`явлених у встановленому Законом порядку.
Суд вважає, що право на захист особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване п.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , становить одну з головних підвалин справедливого правосуддя, а вищезазначені недоліки є суттєвими, тому що відсутність чіткого, конкретного та вірного формулювання обвинувачення із зазначенням всіх складових, передбачених ст.291 КПК України, порушують право обвинуваченого на захист, а це в подальшому може негативно вплинути на судовий розгляд, який, відповідно до вимог ст.337 КПК України здійснюється лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.
Керуючисьст. ст. 290, 291, 314 КПК України,суд,-

постановив:

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.369 КК України повернути прокурору Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга через Збаразький районний суд Тернопільскої області до Тернопільського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1