Справа № 573/947/20
Номер провадження 1-кп/573/137/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2020 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 16 квітня 2020 року за №0000231, по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Білопілля Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, заміжньої, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1.28.12.2015 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.06.2016 штраф замінений на 50 годин громадських робіт;

2.25.10.2017 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

3.07.11.2019 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

4.28.07.2020 Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, судимості не погашені і не зняті

-за ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
16 квітня 2020 року, близько 13:00 год., ОСОБА_4 перебувала у міському парку неподалік магазину «Продукти-284» ТОВ «АТБ-Маркет» по вул. Макаренка у м. Білопілля Сумської області та побачила ОСОБА_6 , який сидів на лавочці. ОСОБА_4 сіла на лавочку поряд з ОСОБА_6 та почала з ним спілкуватися. Через декілька хвилин ОСОБА_6 відійшов у сторону, залишивши на лавочці свою сумку з гаманцем біля ОСОБА_4 .

В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення грошей з гаманця ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , користуючись тим, що ніхто не спостерігає за її діями, таємно викрала гаманець, який не представляє цінності для потерпілого, з грошима у сумі 312 грн та покинула місце вчинення злочину.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість визнала повністю, щиро розкаялася та дала показання, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема пояснила, що 16 квітня 2020 року близько 13 год. йшла через парк, що знаходиться поряд з магазином АТБ у м. Білопілля, побачила, що на дній із лавочок сидить незнайомий чоловік. Вона підійшла до нього і попросила закурити. Він представився ОСОБА_7 , пригостив її цигаркою і вони сиділи розмовляли. Тоді ОСОБА_7 відійшов у туалет, а вона заглянула у його сумку та побачила там гаманець, який вирішила викрасти. Витягнула його і пішла з парку. По дорозі заглянула у гаманець і побачила, що там знаходиться 312 грн.

Окрім показань обвинуваченої ОСОБА_4 , її винуватість підтверджується письмовими доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР від 16 квітня 2020 року, з якого вбачається, що 16 квітня 2020 року до нього внесена інформація про викрадення грошей у потерпілого ОСОБА_6 (а. п. 51);

- рапортом помічника чергового Білопільського відділення поліції від 16 квітня 2020 року про надходження по телефону повідомлення про викрадення майна у ОСОБА_6 (а. п. 52);

- протоколом огляду місця події від 16 квітня 2020 року з фототаблицею до нього, під час якого була оглянута територія у міському парку по вул. Макаренка у м. Білопілля, звідки були викрадені речі потерпілого (а. п. 53-56);

- протоколом огляду місця події від 16 квітня 2020 року з фототаблицею до нього, під час якого ОСОБА_4 у приміщенні Білопільського ВП видала гаманець з грошима, які вона викрала у ОСОБА_6 (а. п. 57-62);

- ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 21 квітня 2020 року про накладення арешту на викрадене майно (а. п. 63-65);

- постановою слідчого від 17 квітня 2020 року про визнання речовими доказами викраденого гаманця з грошима (а. п. 66-67);

- протоколом впізнання від 13 травня 2020 року, під час якого потерпілий ОСОБА_6 на фотознімку №2 впізнав ОСОБА_4 , яка викрала у нього гаманець з грошима (а. п. 69-72);

- висновком судово-психіатричної експертизи №151 від 20 липня 2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 має діагноз легка розумова відсталість, на момент вчинення злочину і на даний час не виявляла і не виявляє ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом на теперішній час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а. п. 88-90).

Всі зазначені докази сторона захисту не просила визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки вона вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка посередньо характеризується за місцем проживання, перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, оскільки ОСОБА_4 критично оцінила вчинений нею злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнула зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки та попросила вибачення у потерпілого; активне сприяння розкриттю злочину, оскільки вона правдиво повідомила про обставини вчинення злочину та добровільно видала працівникам поліції викрадене майно; на утриманні має малолітню дитину.

Обставини, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлені.

Також суд враховує і те, що обвинучена має декілька непогашених судимостей за умисні корисливі злочини, на шлях виправлення не бажає статити, до затримання не займалася суспільно корисливою працею.

У той же час, суд враховує, що від злочину не настало будь-яких наслідків для потерпілого і сума викраденого майна не становить для нього значного чи великого розміру збитків.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Тому суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

З урахуванням наведених вище всіх обставин та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за цей злочин у виді позбавлення волі, оскільки такі покарання як арешт і обмеження волі до неї застосувати не можна, бо вона має малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 у цьому провадженні вчинила злочин 16.04.2020, тобто після засудження її 07.11.2019 Ковпаківським районним судом м. Суми.

28.07.2020 Зарічним районним судом ОСОБА_4 засуджена за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і на підставі ст. 71 КК України їй було частково приєднано покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.11.2019, остаточне покарання призначено у виді позбавленні волі на строк 2 роки 1 місяць.

Призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання у цьому провадженні щодо злочину, вчиненого після постановлення вироку від 07.11.2019 і до постановлення вироку від 28.07.2020, необхідно застосувати правила частини 4 статті 70 КК, а не правила ст. 71 КК України, оскільки покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.11.2020 вже було враховано вироком Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2020 та призначено за правилами статті 71 КК.

Саме така правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №489/6215/16, від 17 травня 2018 року у справі №487/572/16.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно визначити за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосувався. З 16 квітня 2020 року вона перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

21 квітня 2020 року слідчим суддею Білопільського районного суду накладений арешт на гаманець, гроші кошти у сумі 312 грн, банківські картки та картку магазину «Аврора», який необхідно скасувати, оскільки відпала у ньому потреба.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити їй покарання за цим злочином у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком і вироком Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2020 року призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 2 (два) місяці.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 09 жовтня 2020 року.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 час знаходження у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» з 16 квітня по 08 жовтня 2020 року включно.

Скасувати арешт на гаманець, грошові кошти у сумі 312 грн, банківські картки «Монобанк» № НОМЕР_1 , АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , «Укргазбанк» № НОМЕР_3 , АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , картку магазину «Аврора» № НОМЕР_5 , що накладений ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду від 21 квітня 2020 року.
Речові докази грошові кошти в сумі 312 грн купюрами номіналом 200 грн серії ТЕ №2945320, номіналом 100 грн серії МГ №2167315, номіналом 10 грн серії ЮЄ №7161883, номіналом 2 грн серії ТВ №2545113, які зберігаються у банківській ячейці АТ КБ «ПриватБанк», повернути потерпілому ОСОБА_6 ; банківські картки «Монобанк» № НОМЕР_1 , ПАТ АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , «Укргазбанк» № НОМЕР_3 , ПАТ АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , картку магазину «Аврора» № НОМЕР_5 , гаманець, які зберігаються у потерпілого ОСОБА_6 , залишити останньому.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя