ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/405/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Провадження №11-кп/818/1128/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілої ОСОБА_9 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого та прокурора на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11.11.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11.11.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козача Лопань, Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін, до набрання даним вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання з 22.11.2019, тобто з дати фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення в Харківському НДЕКЦ МВС України експертизи №2/1188СЕ-19 від 27.11.2019 у сумі 1570,01 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 22.11.2019 року близько 02:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись поблизу залізничної станції «Козача Лопань», що розташована в смт. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, зустрів раніше не знайомого мешканця смт. Козача Лопань ОСОБА_10 , де в ході бесіди між ОСОБА_7 та останнім раптово виник конфлікт.

В подальшому, в ході конфлікту, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, та діючи за раптово виниклим умислом, з мотиву спрямованого на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх подальших дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з правої кишені своєї верхньої одежі дістав ніж «метелик» та наніс ОСОБА_10 більше десяти ударів вказаним ножем, чим спричинив ОСОБА_10 множинні колото-різані рани голови, шиї, грудної клітини, та черевної області з пошкодженнями внутрішніх органів, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №371/19-Дт від 28.01.2020 року, призвели до крововтрати, що з`явилось безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 , яке має причино- наслідковий зв`язок між одержаними тілесним пошкодженням та причиною смерті. По ступеню тяжкості проникаючі колото-різані пошкодження живота з пошкодженням внутрішніх органів носять ознаки тяжких тілесних пошкоджень, за критерієм небезпеки для життя, останні виявлені пошкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2 а.с.120-135).

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування та судом кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, узгоджену з обвинуваченим ОСОБА_7 , в якій просить вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції (т.2 а.с.148-151).

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог КПК, зокрема:

-підготовче судове засідання проведено за відсутності потерпілої, вона жодного разу не допитувалася, хоча судом ухвалено рішення про її допит;

-письмові докази, в порушення ст.23 КПК України, безпосередньо судом не досліджувалися;

-не оглядалися речові докази, що є порушенням вимог ст. 357 КПК України;

-висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи;

-в судовому засіданні не було з`ясовано механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, в якому положенні він знаходився відносно нападника, в результаті чиїх дій обвинувачений отримав легкі тілесні ушкодження;

-суд фактично позбавив обвинуваченого ОСОБА_7 можливості надати свідчення;

-суд оголосив вирок у відсутності обвинуваченого, чим позбавив його можливості почути роз`яснення суду, як це передбачено ст.368 КПК України.

Вказаний вирок також був оскаржений прокурором у кримінальному провадженні, який в апеляційній скарзі (в редакції змінених доводів) просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції (т.2 а.с.160-162).

В обґрунтування апеляційної вимоги зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Крім того, вказує на допущену неповноту судового розгляду, яка полягає у не дослідженні речових доказів.

Також судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог КПК України, а саме: порушено право обвинуваченого на захист, шляхом ігнорування клопотання обвинуваченого щодо надання йому часу для підготовки до свого виступу у судових дебатах та з останнім словом.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив її задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у скарзі. Наголосив, що суд першої інстанції проігнорував встановлений порядок дослідження доказів, не дослідивши безпосередньо ані письмові, ані речові докази, не заслухав покази потерпілої та обвинуваченого. Вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 не доведена.

Підтримав апеляційну скаргу прокурора в частині скасування вироку суду і призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити. Вказав, що свою вину він визнає частково, пояснивши, що потерпілий ОСОБА_10 напав на нього, тому він наніс йому один удар ножем з метою самозахисту.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляційну скаргу, подану прокурором у кримінальному провадженні й просила задовольнити її в повному обсязі. Звернула увагу на істотних порушеннях вимог КПК України, допущених судом, які є безумовною підставою для скасування вироку суду, а саме: не дослідження речових доказів, порушення права обвинуваченого на захист і не надання йому достатньо часу для підготовки до дачі свідчень, виступу в судових дебатах та з останнім словом. Крім того вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, з`ясувавши позицію прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого підлягають задоволенню, а вирок суду скасуванню із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.

За змістом ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші питання.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
У ч.1 ст.91 КПК України наведено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені.

Мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.

Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всі фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду, дати оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Так, у ст. 7 КПК України закріплено загальні засади кримінального провадження, яким повинні відповідати зміст та форма кримінального провадження, до яких, зокрема, належить принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів.

Згідно з вимогами ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст.349 КПК України, обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Згідно з вимогами ч. 1ст.358 КПК України, протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження.

Перевіркою матеріалів провадження, колегією суддів апеляційного суду встановлено порушення районним судом при ухваленні вироку принципу безпосередності дослідження доказів.

З технічного запису судового засідання та мотивувальної частини вироку вбачається, що суд обґрунтовував свої висновки тими доказами, які ним під час судового розгляду безпосередньо не оголошувались та не досліджувались.

Так, під час судового засідання від 29.10.2020 року та 10.11.2020 року прокурором було долучено до обвинувального акта процесуальні документи, якими він обґрунтовує винуватість обвинуваченого, та оголошено при цьому здебільшого лише їх назву (в поодиноких випадках оголошувалися заключні частини висновків судових експертиз).

Разом із цим, суд, не зважаючи на клопотання сторони захисту, визнав недоцільним більш детальне дослідження доказів та продовжив судовий розгляд, не дослідивши їх і в подальшому. Ці докази були покладені й в основу оскаржуваного вироку.

Крім того, в порушення вимог ст.357 КПК України судом не були досліджені речові докази по справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст.412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирішуючи питання обґрунтованості покладення цих доказів в основу вироку, суд виходить також й з того, що їх зміст суперечить фактичним обставинам провадження, встановленим судом та викладеним у вироку.

Так, обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 , суд посилався, зокрема, на рапортом Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області від 22.11.2019 р., відповідно до якого 22.11.2019 р. зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що до Дергачівської ЦРЛ доставлено ОСОБА_10 , який пояснив, що троє невідомих нанесли тілесні ушкодження, чим нанесли ушкодження невідомо, нічого не забирали (т.1 а.с.9), що суперечить змісту обвинувачення, яке суд визнав доведеним, а саме: в ході конфлікту ОСОБА_7 , діючи за раптово виниклим умислом, з мотиву спрямованого на протиправне заподіяння смерті іншій людині, … з правої кишені своєї верхньої одежі дістав ніж «метелик» та наніс ОСОБА_10 більше десяти ударів вказаним ножем, чим спричинив останньому множинні колото-різані рани, що призвели до його смерті. Тобто, судом визнано доведеним той факт, що ОСОБА_7 одноособово наносив ножові удари. Проте, суд не усунув вказані суперечності та не з`ясував можливу причетність ще й інших осіб.

Крім того, колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що між ОСОБА_7 та потерпілим виник конфлікт, як і те, що обвинувачений з правої кишені своєї верхньої одежі дістав ніж, не підтверджується жодним доказом.

Наведені обставини суд залишив поза своєю увагою, очевидні суперечності під час судового розгляду не усунув та оцінку доказам у вироку не надав. Судом у вироку фактично перелічено певні докази у справі без належної їх оцінки.

Так, суд першої інстанції посилається як на докази доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 на:

-висновок експерта дактилоскопічних досліджень від 27.11.2019 №2/1188СЕ-19, відповідно до якого на поверхні «ножа» наданого на дослідження виявлено два сліди папілярних узорів, проте для ідентифікації особи вони непридатні (т.1 а.с.130-138);

-висновки судово-медичного експерта №15/984-Дм2019р. та №15/983-Дм2019р., проте в змивах з лівої та правової долонь рук ОСОБА_7 сліди крові не знайдені (т.2 а.с.10-12, 16-18);

-висновок судово-медичного експерта №15/982-Дм2019р., проте на піднігтьовому вмісту зрізів нігтьових пластин з пальців рук громадянина ОСОБА_7 сліди крові не знайдені(т.2 а.с.22-25);

-висновки судово-медичних експертиз №14/2597-Дм2019, №14/2596-Дм2019, №14/2595-Дм2019, проте на кросівках, спортивних штанах , куртці підозрюваного ОСОБА_7 кров не виявлена (т.2 а.с.102-103, 106-107,111-112).

Разом з тим, не надавши оцінку зазначеним доказам, суд першої інстанції у вироку, як на докази вини ОСОБА_7 послався на висновки судово-медичних експертиз №14/2634-Дм2019, №14/2634-Дм2019, №14/2636-Дм2019, відповідно до яких на куртці, спортивних брюках, правому та лівому кросівках свідка ОСОБА_11 виявлена кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_10 не виключається (т.2 а.с.41-43, 47-48, 52-54). Згідно технічного запису судового засідання, під час допиту вказаного свідка, не було з`ясовано яким чином кров потерпілого опинилася на його одязі та взутті, не дано жодного судження з цього приводу.

З урахуванням наведених протиріч, у колегії суддів виникають сумніви у правильності встановлених судом обставин провадження в цілому.

Перевіряючи апеляційні доводи захисника та прокурора в частині порушення права обвинуваченого на захист колегія суддів зазначає наступне.

За результатами дослідження колегією суддів запису фіксування судового засідання технічними засобами від 10.11.2020 року встановлено, що районний суд, без врахування заперечень з боку сторони захисту, змінив порядок дослідження доказів, не допитавши потерпілу та свідків, участь яких була визнана судом обов`язковою, безпосередньо не дослідивши письмові та речові докази, і головне не допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 , передчасно та необґрунтовано прийняв рішення про перехід до стадії судових дебатів.
При цьому, як вбачається із звукозапису судового засідання від 10.11.2020 року обвинувачений ОСОБА_12 не відмовлявся від дачі свідчень, він наполягав на тому, що йому потрібен час для підготовки до виступу та узгодження лінії захисту з своїм захисником. Аналогічні клопотання були заявлені адвокатом ОСОБА_8 .

Головуюча суддя таку позицію обвинуваченого розцінила як відмову від дачі показів, при цьому роз`яснила його право, відповідно до ст. 63 Конституції України, відмовитися від дачі показів саме в цьому засіданні, не надала часу обвинуваченому та захиснику узгодити правову позицію, ухвалила про завершення судового слідства та перехід до судових дебатів. Колегія суддів вважає, цілком логічним подальшу відмову ОСОБА_7 виступати в дебатах та останньому слові, оскільки він і надалі стверджував, що не готовий та не знає, що говорити.
Згідно ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позбавлення судом першої інстанції права ОСОБА_7 надати пояснення та звернутися до суду з останнім слово є істотним порушенням прав та свобод людини в розумінні Європейської конвенції з прав людини, що є підставою для скасування вироку.

Крім того, про дійсний намір обвинуваченого надати пояснення суду свідчить те, що під час апеляційного розгляду він надав показання, свою вину визнав частково та повідомив, що дійсно наніс один ножовий удар потерпілому з метою самозахисту, оскільки останній на нього напав.

Як вбачається з запису фіксування судового засідання технічними засобами від 10.11.2020 року, захисник обвинуваченого в своїй промові також звернув увагу суду на існування версії сторони захисту щодо дійсних обставин того дня й відрізняється від версії сторони обвинувачення.

Позбавлення обвинуваченого можливості надати пояснення призвело до того, що версію ОСОБА_12 та можливість кваліфікації його дій за іншої статтею КК України суд фактично навіть не перевірив. Також поза увагою та оцінкою сторони обвинувачення залишився висновок експерта №70/19Д від 22.11.2019 р., відповідно до якого при огляді ділянок тіла гр. ОСОБА_7 виявлені легкі тілесні ушкодження (т.1 а.с.94-96).

Ухвалюючи вирок, районний суд повинен був дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його допустимості, належності, достовірності та достатності для правильного встановлення всіх обставин справи. Судом в даному випадку були порушені ці вимоги КПК України, внаслідок чого суд дійшов висновку, який не повною мірою відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та який за відсутності здійснення під час судового розгляду належної перевірки вищевикладених обставин колегія суддів вважає передчасним.

Враховуючи викладене, обвинувальний вирок суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим.

Оскільки оцінка доказам має бути надана у сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, про дослідження яких сторони під час апеляційного розгляду клопотання не заявляли, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості винесення кінцевого рішення у цьому кримінальному провадженні та дослідження у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України наявних у провадженні доказів та надання їм оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено вимогами ч.1 ст.94 КПК України, оскільки відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Також згідно вимог ч.4 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, а тому у цьому випадку суд апеляційної інстанції позбавлений можливості висловитися щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині правової кваліфікації кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_7 з огляду на істотні порушення норм кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції під час судового розгляду, які мають бути усунуті при новому розгляді у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, оскільки останнє покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, з другого боку в перелік підстав, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст.415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду, істотні порушення кримінального процесуального закону, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, передбачені ст.23 КПК України, ст.370 КПК України, ст.374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15), п.16) ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПК України та ст.23 КПК України, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11.11.2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд у суд першої інстанції, а апеляційні скарги - задоволенню.

Оскільки відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому дані обставини мають бути перевірені під час нового судового розгляду, при якому суду першої інстанції необхідно встановити фактичні обставини справи, дати оцінку здобутим доказам, усунувши недоліки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції, перевірити інші доводи апеляційних скарг, дати на них вичерпну відповідь, дотримуючись вимог статей 2, 7, 8, 9, 17 КПК України, ст.62 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і в залежності від встановленого постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у разі ж доведеності вини ОСОБА_12 - призначити покарання відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України.При цьому належить врахувати, що доводи прокурора підлягають ретельному дослідженню та відповідній процесуальній оцінці, з метою того, щоб уникнути можливості призначення вочевидь несправедливого покарання.

Відповідно до вимог ст.ст. 197, 331, 419 КПК України, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також наявності існування ризиків, передбачених п.п. 1,4 ст.177 КПК України, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду та правоохоронних органів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що може вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, колегія суддів вважає можливим та необхідним продовжиш обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.03.2021 року.

Підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 на більш м`який немає, оскільки у суду відсутні дані про зміну обставин, щодо наявності ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано таких даних й стороною захисту під час апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 407, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11.11.2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - скасувати.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Призначити новий розгляд даної справи в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 08 березня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:
____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4