Справа №705/2601/20
1-кп/705/965/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2020 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 від 28 січня 2020 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Родниківка, Уманського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого директором ТОВ «Владом», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 27.12.2019 року, близько 15 год. 40 хв., керуючи автомобілем OPEL Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Шевченка м. Умань, в напрямку до вулиці Тищика м. Умань, порушуючи вимоги п.2.3-б (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну); 12.3 (У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди); 18.1 (Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека) та дорожнього знаку 5.35.1 (Пішохідний перехід) - Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та перетинаючи пішохідний перехід, що розташований від будинку №29 до будівлі №46 КНП «Уманська дитяча лікарня», здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , 1981 року народження, який рухався по вказаному пішохідному переході з ліва на право по напрямку руху автомобіля марки «OPEL Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , з дитячим возиком в руках

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді ушкодження правого гомілково-ступневого суглоба з тривалим набряковим синдромом та порушенням функції, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №05-7-01/373 від 09.06.2020, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля OPEL Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_5 , а саме вимог п.п. 2.3-б; 12.3; 18.1 та дорожнього знаку 5.35.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_4 , тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину відповідно до пред`явленого йому обвинувачення, визнав повністю, погодився надати покази.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час допиту в суді показав, що обставини викладені в обвинувальному акті відповідають дійсності. Подія відбувалася 27.12.2019 року, він їхав по вул. Шевченка в напрямку вул. Тищика м.Умань. Того дня була погана погода, йшов сніг, а його автомобілі перестали працювати двірники, внаслідок чого йому була погана видимість. Коли переїхав пішохідний перехід то відчув, як щось зачепив, тому зупинився та вийшов. Коли вийшов, то побачив, що потерпілий тримається за ногу. Далі так як його автомобіль створював перешкоду для інших транспортних засобів, він відігнав автомобіль та залишився чекати працівників поліції на місці ДТП. Також перехожими було викликано швидку допомогу. З потерпілим намагався поспілкуватися з приводу відшкодування витрат на лікування. Щодо цивільного позову зазначив, що позов не обґрунтований та не надано доказів потерпілим на суму вказану в позові.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, а також враховуючи думку прокурора, обвинуваченого, потерпілого, за відсутності заперечень з їх сторони та за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів обвинувачення щодо тих обставин, які ніким не оспорюються: часу, місця, способу, предмету, наслідків вчинення кримінального правопорушення, зазначених у обвинувальному акті, та обмежив обсяг доказів, що підлягають дослідженню під час судового розгляду, допитом обвинуваченого, документами, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У суду не виникло сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого, оцінивши фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведена винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до нетяжких злочинів; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, є його щире каяття.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вину визнав, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75,76 КК Украни, звільнивши останнього від покарання з випробуванням.

Під час досудового розслідування запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Під час судового розгляду учасники судового провадження клопотань про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявляли, тому суд не вбачає підстав для самостійного застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів потрібно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 по справі, заявлений в порядку ст.ст. 127, 128 КПК України про стягнення з ОСОБА_5 втрачений ним заробіток внаслідок втрати професійної та загальної працездатності у розмірі 39381,04 грн. та додаткові витрати в сумі 591,30 грн., а також моральної шкоди в розмірі 112671,00 грн. підлягає частковому здоволенню.

Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті ДТП потерпілому діями обвинуваченого було спричинено тілесне ушкодження у вигляді ушкодження правого гомілково-ступневого суглоба з тривалим набряковим синдромом та порушенням функції, яке згідно висновку судово- медичної експертизи № 05-7-01/373 від 09.06.2020 року, відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Потерпілий ОСОБА_4 внаслідок отриманого тілесного ушкодження перебував на амбулаторному лікуванні з 27.12.2019 по 29.01.20.

Цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 додаткових витрат (витрати на лікування) на суму 591,30 грн. підтверджені доказами, а саме квитанціями на придбання ліків (а.с. 24) та підлягає задоволенню.

Що стосується, вимог про стягнення втраченого потерпілим заробітку внаслідок втрати професійної та загальної працездатності у розмірі 39381,04 грн. ,то суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки перебування потерпілого в трудових відносинах з будь-якою юридичною особою не підтверджено належними доказами, та потерпілим не обґрунтовано суму втраченого заробітку.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченого було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалим лікуванням. Порушенням звичайного способу та укладу життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого підлягає частковому задоволеню, оскільки суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. яка буде співрозмірною, справедливою і розумною.

На підставі наведеного вище, керуючись статтями 369-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року обмеження волі, без позбавленням права керування транспортними засобами.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: автомобіль OPEL Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 , залишити останньому за належністю.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 , заявлений в порядку ст.ст. 127,128 КПК України задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 591,30 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6