ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2014/20 Номер провадження 11-кп/814/1039/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючої ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с. Ново-Іванівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, громадянці України, не заміжній, із базовою загальною середньою освітою, засудженій:
26.03.2018 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі,
відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Своє рішення суд мотивував тим, що засуджена за період відбування покарання не довела свого виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 протягом усього строку відбування покарання отримала лише одне заохочення, і те лише перед зверненням з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі засуджена просить переглянути рішення суду та звільнити її умовно-достроково від подальшого відбування покарання, оскільки поза увагою суду залишилося те, що вона дотримується умов і правил відбування покарання, стягнень не має, виконує роботу по благоустрою території установи, в установі не працює за станом здоров`я.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, засуджену та її захисника в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_8 засуджена 26.03.2018 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_8 рахується з 10.10.2017, кінець строку покарання 25.03.2022.

Згідно з характеристикою засудженої від 27.07.2020, ОСОБА_8 за час перебування в установі виконання покарань № 3 Кривий Ріг з 12.10.2017 характеризувалася негативно, мала одне стягнення, заохочень не мала, до праці не залучалася. Під час епатування до Київського слідчого ізолятора отримала одне стягнення.

З 20.06.2018 відбуває покарання в Надержинщинській виправній колонії (№65). Характеризується задовільно, має заохочення, стягнень не має. На виробництві установи не працевлаштована за власною заявою. У відношенні до представників адміністрації установи поводить себе тактовно, але робить це з метою мати поблажливе ставлення до себе. На заходи виховного впливу реагує, не завжди робить для себе правильні висновки. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно. Лише під контролем з боку представників адміністрації дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Згідно з висновком характеристики: застосування ст. 81 КК України до засудженої ОСОБА_9 вважають передчасним.

З довідки про наявність заохочень та стягнень вбачається, що засуджена за час відбування покарання отримала 2 стягнення: 28.11.2017 за невиконання законних вимог адміністрації та 09.10.2018 за відмову надати свої власні речі для огляду, а також одне заохочення 01.07.2020 за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці.

Крім цього встановлено, що засудженій ОСОБА_8 03.07.2019 комісією установи відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України, 29.08.2019 у застосуванні ст. 82 КК України, а 27.07.2020 у поданні матеріалів до суду на умовно-дострокове звільнення, оскільки вона не довела свого виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що засуджена протягом часу відбування покарання отримала два стягнення і лише одне заохочення за місяць до звернення з клопотанням до суду, за тривалий час відбування покарання відсутні інші заохочення, комісією установи відмовлено ОСОБА_8 у поданні матеріалів на умовно-дострокове звільнення, в установі не працює за власною заявою, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що засуджена своєю поведінкою і ставленням до праці за весь час відбування покарання не довела свого виправлення.

З огляду на вказане відсутні підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженої.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_10 Нізельковська

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4