Справа № 482/1361/20
Номер провадження 1-кп/482/177/2020
В И Р О К

Іменем України

30 листопада 2020 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , у присутності обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 її представника ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191 від 02.07.2020 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нова Одеса, Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

02.07.2020, близько 07:50 години, в ранковий час доби, за відсутності опадів, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухій чистій проїжджій частині автодороги Н-24 «Благовіщенське- Миколаїв», в напрямку від м. Миколаїв до м. Вознесенськ Миколаївської області, в межах м. Нова Одеса Миколаївської області.

У цей час, при наближенні до 189 км. вищевказаної дороги, в районі будинку №160, розташованого по вулиці Центральній в м. Нова Одеса Миколаївської області, йому назустріч в межах своєї смуги, рухався автомобіль марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.4 та 12.4 та вимоги дорожньої розмітки 1.3 Розділу 34 ПДР України, згідно яких відповідно:

п.1.3. ПДР України «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. ПДР України «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.»;

п. 2.3. ПДР України «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1. ПДР України «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п. 11.4. ПДР України «На дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.»

п. 12.4. ПДР України «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»

Дорожня розмітка 1.3 Розділу 34 ПДР України «поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху», «Лінії дорожньої розмітки 1.1 і 1.3 перетинати забороняється».

Отже будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, ОСОБА_4 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, рухався в населеному пункті з перевищенням дозволеної швидкості 50 км./год., рухався зі швидкістю - 70 км./год., не обравши безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, а навпаки, в районі 189 км. автодороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв», на території м. Нова Одеса Миколаївської області, в районі будинку №160, розташованого по вулиці Центральній, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, перетнувши лінію дорожньої розмітки 1.3 Розділу 34 ПДР України, яку перетинати заборонено, де допустив зіткнення із автомобілем марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався йому назустріч в межах своєї смуги руху.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження: забій лівої легені, локальні переломи 2-5 ребр зліва по задній підпахової лінії, садна задньої поверхні лівого плеча, синець лівої бокової поверхні грудної клітки, садна зовнішньої поверхні лівої нижньої кінцівки, з якими був доставлений до Новоодеської ЦРЛ, де цього ж дня помер.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вищевказаних обставин та підтвердив, що дійсно 02.07.2020 року, близько 07:50 години, він керував автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорозі Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв», в напрямку від м. Миколаїв до м. Вознесенськ Миколаївської області, по вул. Центральній, в районі будинку №160 у м. Нова Одеса Миколаївської області. Рухався зі швидкістю близько 70 км/год. Він прямував до станції технічного обслуговування автомобілів для того щоб полагодити колесо, яке вранці виявилося спущеним і яке від замінив на запасне. ОСОБА_4 пояснив, що він зачепив автомобілем узбіччя через що втратив контроль над автомобілем внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху де зіткнувся із автомобілем «ЗАЗ Sens» сріблястого кольору. Контактування відбулося передньою частиною автомобіля яким керував ОСОБА_4 та лівим боком автомобіля з яким він зіткнувся. Автомобіль з яким він допустив зіткнення перекинувся на правий бік, у ньому були водій - чоловік та пасажир - жінка.

Після зіткнення відразу вийшов зі свого автомобіля, побіг до автомобіля з яким зіткнувся і там перебував весь час до приїзду швидкої і поліції. Викликати швидку медичну допомогу та поліцію він попросив перехожих, які зійшлися на допомогу, оскільки його телефон підчас ДТП був пошкоджений. ОСОБА_4 вказує що він допоміг поставити автомобіль на колеса і намагався витягти потерпілого від ДТП водія, однак той відмовився оскільки двері з його боку внаслідок пошкоджень заклинили. Швидка медична допомога прибула приблизно через 40 хвилин, весь цей час ОСОБА_4 був біля автомобіля потерпілого.

ОСОБА_4 пояснив, що керував автомобілем тверезому стані, але після тривалого часу знаходження на місці ДТП, близько 10:00 години, до нього підійшов знайомий на ім`я ОСОБА_9 і дав йому дві пігулки, як він сказав заспокійливого засобу, які ОСОБА_4 вжив.

ОСОБА_4 також пояснив, що дізнався про те, що він перебуває на обліку у нарколога лише з матеріалів кримінального провадження і додав, що ймовірно його поставили на такий облік через один випадок отруєння ним алкоголем, який стався давно.

ОСОБА_4 пояснив, що частково, у сумі 15000 грн. відшкодував потерпілій завдану шкоду.

ОСОБА_4 вказав, що у скоєному щиро кається, розуміє що завдав невиправної шкоди, але згоден відшкодовувати завдану ним шкоду у подальшому і зробить для цього все від нього залежне.

Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник, потерпіла та її представник, погодилися на запропонований прокурором порядок розгляду справи без дослідження доказів, що підтверджують обставини які визнаються ОСОБА_4 беззаперечно, оскільки ці фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням доказів, що стосуються обставини вчинення ОСОБА_4 злочину яка тим не визнається вчинення злочину у стані наркотичного спяніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини справи окрім обставин, що стосуються перебування ОСОБА_4 на час вчинення кримінального правопорушення у стані наркотичного спяніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, за згодою учасників судового розгляду, суд розглянув справу із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись дослідженням лише тих доказів, що стосуються обставин вчинення ОСОБА_4 злочину у стані наркотичного спяніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу для чого вирішено дослідити відповідні письмові матеріали кримінального провадження, допитати потерпілу та допитати свідка ОСОБА_10 , дослідити докази що характеризують особу обвинуваченого та матеріали що стосуються долі речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Потерпіла пояснила, що в ранці 02.07.2020 року її чоловік поїхав на роботу. З 09 години ранку до неї до дому почали сходитися сусіди, але їй не було зрозуміло чому їй ніхто нічого не говорив, а пізніше прийшли його колишні співробітники з лікарні. Вона телефонувала на мобільний телефон свого чоловіка, але їй ніхто не відповідав. Коли вона дізналася що сталося з її чоловіком вона була шокована і довгий час не могла зібратися з думками, а коли прийшла до тями почала вживати заходів для того щоб забрати тіло свого чоловіка додому для організації поховання. До 21год. того ж дня, вона забрала тіло свого чоловіка додому. На поховання їй ніхто допомоги не надавав, вона поховала чоловіка за власний кошт і кошти своєї родини. Потерпіла також пояснила, що автомобіль яким керував її чоловік був у гарному технічному стані, її чоловік добре за ним доглядав і обслуговував.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 02.07.2020 року близько 08години години вона разом із загиблим ОСОБА_8 їхала у робочих справах з смт. Криве Озеро до м. Миколаєва, вони проїжджали м.Нова Одеса. ОСОБА_10 сиділа на передньому пасажирському сидінні, а ОСОБА_8 керував автомобілем. Коли вони проїжджали безпосередньо місце дорожньо-траспортної пригоди вони рухалися під гору і побачили, що з гори спускається автомобіль червоного кольору який почав виляти, тобто робити рухи на проїзній частині з боку в бік наближаючись до них.

ОСОБА_10 пояснила, що вони в автомобілі під керуванням ОСОБА_8 рухалися у своїй смузі руху, інших автомобілів поблизу не було. Коли ОСОБА_8 побачив, що рух автомобіля який наближався до них згори не вирівнюється, він почав з`їжджати ближче до узбіччя, але виїхати на узбіччя йому не дозволяв високий бордюр. Автомобіль який рухався з гори виляючи по проїзній частині врешті врізався в ліву частину їх автомобіля, а саме у переднє крило і продовживши рух протягнув своєю передньою частино по всій лівій частині автомобіля в якому вони їхали, у наслідок чого той перекинувся на правий бік. Коли ОСОБА_10 звернулася до ОСОБА_8 запитуючи того про його стан той не відповідав оскільки був без свідомості. Люди які пришли на допомогу на місці ДТП допомогли їй вибратися із автомобіля і відвели її під дерево на узбіччі, її поклали оскільки вона була вся в крові і не можливо було визначити чия це кров. Чоловіки які допомагали їй вибратися із автомобіля знову пішли до перекинутого автомобіля, щоб спробувати витягти водія, а з нею залишилася жінка. Чоловіки які їй допомогли вибратися із автомобіля перекинули автомобіль знову на колеса і намагалися відчинити дверцята з боку водія, однак через те що цей бік був дуже пошкоджений вони почали добиратися до водія з боку пасажира.

ОСОБА_10 пояснила, що вона під час зіткнення бачила, що водієм автомобіля який з ними зіткнувся був високий чоловік, серед людей які допомагали їй вибратися цього чоловіка вона не бачила.

ОСОБА_10 пояснила, що деякий час, близько десяти хвилин після ДТП вона не бачила ОСОБА_4 на місці події.

Серед чоловіків, які поставили перекинутий автомобіль на колеса і намагалися допомогти ОСОБА_8 свідок обвинуваченого також не бачила.

Через деякий час, коли вона вже лежала під деревом на узбіччі то побачила ОСОБА_4 , він підійшов запитати її чи вона жива , на що вона відповіла йому що жива і він відійшов у бік.

Коли свідок пізніше бачила ОСОБА_4 біля пошкодженого автомобіля в якому перебував ОСОБА_8 то вже було зрозуміло, що без спеціальних знань і вмінь там нічим допомогти не можливо і всі, включаючи обвинуваченого чекали приїзду швидкої та інших служб.

Пізніше приїхала карета швидкої медичної допомоги і поліція. На місці ДТП вона перебувала до тих пір поки її та ОСОБА_8 не забрали до лікарні, їх везли у двох різних автомобілях швидкої медичної допомоги.

Оцінити швидкість автомобіля який зіткнувся з ними ОСОБА_10 не може, але вказала що оскільки вони рухалися під гору, а автомобіль який зіткнувся з ними рухався з гори їм на зустріч то швидкість зіткнення була дуже велика. На час події була ясна і суха погода.

ОСОБА_10 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_4 коли підходив до неї був у збудженому стані, але якихось чітких ознак спяніння вона у нього не помітила і вона не володіє знаннями необхідними для ідентифікації ознак наркотичного спяніння.

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №957 складеному о 15 год. 25 хв. 02.07.2020року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у стані наркотичного спяніння та під впливом лікарських препаратів, які знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно результату токсикологічного дослідження №2229/1576 від 06.07.2020 року у обстежуваної особи ОСОБА_4 у біологічному матеріалі крові взятій 02.07.2020 року о 15год. 35 хв. та сечі взятій 02.07.2020року о 15год. 30хв., виявлено наступні наркотичні, психотропні та інші речовини: 1,4 бензодіазепіни, метадон, димедрол.

Пояснення обвинуваченого, потерпілої, свідка, досліджені судом письмові докази відповідають фактичним обставинам справи, викладеним у обвинувальному акті, у зв`язку із чим суд вважає їх достовірними, за винятком обставин, що стосуються вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення у стані спяніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, порушив п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 11.4 та 12.4 та вимог дорожньої розмітки 1.3 Розділу 34 Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , чим вчинив злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд вважає не доведеною поза розумним сумнівом обставину перебування ОСОБА_4 у стані наркотичного сп`яніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Так обвинувачений ОСОБА_4 стверджує, що керував автомобілем у тверезому стані, перед цим не вживав ані алкоголь, ані інші речовини, які могли вплинути на швидкість реакції і увагу. Також ОСОБА_4 стверджує, що вжив дві пігулки не відомого йому препарату, які йому дав його знайомий вказавши, що це заспокійливий засіб, вже після тривалого знаходження ОСОБА_4 на місці ДТП.

Як видно із досліджених судом висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №957 складеному о 15 год. 25 хв. 02.07.2020 року та результату токсикологічного дослідження №2229/1576 від 06.07.2020 року огляд ОСОБА_4 на визначення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції було проведено у КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоровя» шляхом відібрання у нього 02.07.2020 року у період часу з 15год.30 хв. по 15год. 35 хв. біологічного матеріалу крові та сечі та подальшого токсикологічного дослідження відібраних зразків у період часу з 03.07.2020 року по 06.07.2020 року.

У обстежуваної особи ОСОБА_4 у біологічному матеріалі крові взятій 02.07.2020 року о 15год. 35 хв. та сечі взятій 02.07.2020року о 15год. 30хв., виявлено наступні наркотичні, психотропні та інші речовини: 1,4 бензодіазепіни, метадон, димедрол.

Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. N 1103, (далі Порядок).

Згідно пунктів 9,10, 12 вищевказаного Порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є постраждалі, - обов`язкове. Такий огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби за методикою та із застосуванням приладів, дозволених для використання МОЗ. У разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов`язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції.

Також, згідно п.7 вказаного Порядку поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.

Порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735 (далі Інструкція).

Згідно п. 9 розділу ІІ вказаної Інструкції з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

З наведеного видно, що відповідними посадовими особами поліції не було забезпечено направлення водія учасника ДТП у наслідок якої були постраждалі - ОСОБА_4 і проведення його огляду з метою виявлення у нього стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у встановленому порядку.

Вищевказані порушення, проведення медичного огляду ОСОБА_4 більш ніж через сім годин після ДТП у сукупності з твердженням обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він вжив дві пігулки надані йому знайомим як заспокійливе, вже після тривалого знаходження на місці ДТП, а також за відсутності інших доказів знаходження обвинуваченого у стані спяніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції на час вчинення ДТП, викликають сумнів у доведеності поза розумним сумнівом факту перебування ОСОБА_4 у стані наркотичного сп`яніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу на час порушення ним Правил дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу вимог ст. ст. 370, 373 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного доведена.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений не мав права після ДТП до проведення медичного огляду вживати будь-які речовини які могли вплинути на його швидкість реакції і увагу жодним чином не спростовує версію подій ОСОБА_4 .

Так вживання водієм після ДТП до проведення медичного без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки), є порушенням пункту 2.10. Є Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч.4 ст. 130 КУпАП.

Зважаючи на вищевикладене суд вважає не доведеною поза розумним сумнівом обставину перебування ОСОБА_4 у стані наркотичного сп`яніння та під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу, під час вчинення ним злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за викладених у обвинувальному акті та встановлених судом обставин.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, а за місцем роботи на посаді водія виключно позитивно, раніше не судимий. Враховується також вік обвинуваченого, його сімейний стан, те що на його утриманні знаходиться двоє дітей, на обліку у психіатра він не знаходиться проте перебуває на наркологічному обліку з 2012року.

Підчас досудового розслідування ОСОБА_4 частково відшкодував потерпілій ОСОБА_6 завдану ним шкоду, а саме на суму 15000грн

Суд також враховує, що протиправні дії обвинуваченого призвели до тяжких непоправних наслідків у вигляді смерті людини, тоді як відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Судом також враховується висновок досудової доповіді Новоодеського РС філії ДУ «Центра Пробації» в Миколаївській області щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Що стосується позиції потерпілої та її представника стосовно призначення покарання, то у справах цієї категорії їх позиція не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК, і не має над ними пріоритету.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє основне покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

У строк покарання призначеного ОСОБА_4 зарахувати строк його затримання з 02.07.2020 року по 03.07.2020 року.

На підставі вимог ст. 124 КПК України процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 6701,28 грн слід стягнути з обвинуваченого в користь держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, суд вважає за необхідне скасувати накладений арешт ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.07.2020 року на автомобілі «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_3 та «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та повернути вказані транспортні засоби їх законним володільцям.

Долю інших речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, шляхом повернення їх володільцям або залишення їх у розпорядженні володільців.

Прокурор клопотав обрати ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням процесуальної поведінки обвинуваченого протягом розгляду кримінального провадження, а саме повного виконання ним своїх процесуальних обов`язків навіть після того як скінчилася дія встановленого йому цілодобового домашнього арешту, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили більш м`який запобіжний захід ніж той про який просив прокурор.

Потерпіла ОСОБА_6 звернулася з позовом у кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_4 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка внаслідок ДТП, та просить стягнути в її користь з ОСОБА_4 витрати на поховання її покійного чоловіка ОСОБА_8 у розмірі 37842,26грн. а також моральну шкоду заподіяну смертю її чоловіка ОСОБА_8 у розмірі 443324грн.

З Моторного (транспортного) страхового бюро України потерпіла просить стягнути 56766грн. моральної шкоди та 56766грн. витрат на поховання її покійного чоловіка.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в наслідок ДТП вчиненої ОСОБА_4 наступила смерть її чоловіка ОСОБА_8 чим їй було завдано тяжкої і непоправної моральної шкоди.

У наслідок вчиненого ОСОБА_4 позивач пережила і переживає глибокі моральні страждання, у зв`язку із втратою близької їй людини - люблячого чоловіка. Позивач та її покійний чоловік мають дорослих дітей та жили один для одного. Для позивача, її чоловік, був помічником та порадником, за довгі роки сумісного щасливого життя він став її частиною. Внаслідок діяння ОСОБА_4 сімейне життя позивача зруйноване, погіршився її психічний та психологічний стан, у зв`язку із цим, життя надбало напруженого характеру.

Зі смертю чоловіка, позивач втратила не тільки опору, але і частину себе. Зруйновано плани на майбутнє, не зважаючи на вік, позивач та померлий допомагали дітям, онукам, раділи разом та бажали прожити разом ще довгі роки.

Потерпілій болісно від того, що рідна людина для якої вона жила, працювала, залишила її назавжди. Неможливо передати словами ті переживання, які перенесені, як і усю глибину страждань, які відчуває позивач. В повній мірі ніхто не зможе їй відшкодувати те, що вона переживає зараз. І та сума, яка, як вважає позивач, має бути стягнута судом з винної особи, лише частково відобразить всю глибину пережитого після ДТП.

Всі ці почуття накладають відбиток на стосунки із іншими членами родини, які також знаходяться у глибокій скорботі та відчаї.

Посилаючись на вищевказане, позивач вказала що вважає що вона має право на відшкодування моральної шкоди яку вона оцінює в 500000грн.

Автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким кермував водій ОСОБА_4 , був забезпечений Моторним (транспортним) страховим бюро України в розумінні ст. 13.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як передбачено п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами, у зв`язку із чим позивач просила стягнути з МТ СБУ 56 676 грн. (4723 грн. - мінімальна заробітна плата станом на 02.07.2020*12) в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу.

Із Хмельницького позивач просила стягнути 443324 грн. моральної шкоди.

Крім того, посилаючись на те що нею було понесено витрати на поховання її покійного чоловіка у сумі 94518,26грн. позивач відповідно до положень п.27.4. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила стягнути з МТ СБУ 56 676 грн. а з ОСОБА_4 37842,26 грн. витрат на поховання її чоловіка

ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_6 про стягнення витрат на поховання її покійного чоловіка визнав повністю, а проти вимог про стягнення з нього вищевказаної суми в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої злочином не заперечував вказавши що остаточне визначення суми моральної шкоди яка підлягає стягненню залишає на розсуд суду.

Від відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов відзив на позов ОСОБА_6 , у якому представник МТСБУ просив суд у задоволенні позову до МТСБУ відмовити повністю.

У своєму відзиві представник МТСБУ посилався на те, що позивач не зверталася до МТСБУ із відповідною заявою про здійснення страхового відшкодування, не надано документів що підтверджують витрати на поховання та не пред`явлено оригіналу свідоцтва про смерть.

Також представник МТСБУ посилався на те, що заявлені позивачем вимоги перевищують граничні витрати на встановлення пам`ятника встановлені постановою правління Фонду соціального страхування від 03.10.2008року №45.

Представник МТСБУ зазначив, що витрати на поминальний обід не охоплюються поняттям витрат на поховання.

Щодо відшкодування моральної шкоди, представник МТСБУ що позивач повинен надати докази того що у загиблого немає інших осіб, передбачених ст. 27.3 Закону №1961-ІV окрім позивача.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, відзив, вислухавши представника цивільного позивача, цивільного відповідача ОСОБА_4 та його представника, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Правовий статус МТСБУ визначено в Законі «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У справі, що розглядається, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було заподіяно смерть ОСОБА_8 . Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями обвинуваченого ОСОБА_4 вчинених під час керування останнім транспортним засобом Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме вчиненням ним ДТП.

Як встановлено судом автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким кермував водій ОСОБА_4 , був забезпечений Моторним (транспортним) страховим бюро України в розумінні ст. 13.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так ОСОБА_4 є учасником бойових дій.

Відповідно до ст. 13.1. Учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Як передбачено п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, ст. 6. цього Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Приймаючи рішення щодо позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з відповідачів витрат на поховання, суд виходить з наступного.

В контексті частини 1 статті 128 КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, є МТСБУ відповідно до ст.ст.13, 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 р у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначає, що визначений Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Отже, для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим.

Стаття 27 Закону № 1961-IV передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Так п. 27.1. вищевказаної статті передбачає, що- страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо- транспортної пригоди;

п. 27.3. передбачає, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

а згідно п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Позивачем надано докази витрат понесених нею у зв`язку із транспортуванням тіла загиблого чоловіка до місця поховання, витрат понесених на поховання (придбання труни, хреста, вінків та іншого обрядового інвентаря, витрат на пам`ятник та послуги його встановлення), витрат понесених у зв`язку із організацією поминального обіду.

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

З наведеного видно, що проведення поминального обіду не охоплюється поняттям поховання, а отже витрати пов`язані із проведення таких заходів не можуть бути стягнуті із винуватця та страховика як витрати на поховання.

Оцінивши надані позивачем докази понесених витрат, суд приходить до висновку, що до витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника понесених позивачем у звязку із загибеллю її чоловіка слід віднести наступні витрати підтвердження відповідними доказами:

1)витрати понесенні на придбання ОСОБА_6 у ФОП ОСОБА_11 інвентаря для проведення обрядових дій з поховання, на загальну суму 4655грн., що підтверджено накладною від 02.07.2020року;

2)витрати на послуги транспортування з м.Нова Одеса до м. Первомайськ на суму 3000грн., що підтверджено накладною виданою ФОП ОСОБА_12 від 02.07.2020року;

3)витрати понесенні на придбання ОСОБА_6 у ФОП ОСОБА_13 труни, хреста, вінків та іншого інвентаря для проведення обрядових дій з поховання, на загальну суму 14650грн., що підтверджено накладною від 03.07.2020року;

4)витрати на пам`ятник та послуги його встановлення на загальну суму 50000грн., що підтверджено накладною від 30.07.2020року виданою ФОП ОСОБА_14 ..

А разом на загальну суму 72305грн.

Витрати ж підтверджені копією квитанції №3 від 02.07.2020року на суму 350грн., копією накладної №15 від 03.07.2020року наданою ФОП ОСОБА_15 на суму 13210грн. витрат на поминальний обід та доставку, видатковою накладною №СПД-035774 від 02.06.2020року на суму 419,52грн. на придбання мінеральної води та солодких газованих напоїв, видатковою накладною №СПД-035772 від 02.07.2020року на суму 2753,69грн. на придбання цукерок, видатковою накладною №СПД-035773 від 02.07.2020року на суму 59,80грн. на придбання пакетів, видатковою накладною №77596 від 06.07.2020 року на суму 1820,25грн. на придбання хлібобулочних виробів, накладною №3/7/1 від 03.07.2020року на суму 3600грн. на оренду приміщення для організації харчування на поминки, а разом на суму 22213,26 грн. не відносяться до витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Таким чином потерпіла ОСОБА_6 та її представник в ході судового розгляду довели, що понесені потерпілою витрати на поховання ОСОБА_8 та встановлення йому надгробного пам`ятника становлять72305грн. та відповідно до п 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягають стягненню в користь потерпілої з МТСБУ в розмірі 56766грн ( 12 х 4723 грн мін.з/п).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що регламентні виплати МТСБУ, передбачені Законом України №1961-IV не покривають витрат, понесених потерпілою ОСОБА_6 на поховання її чоловіка ОСОБА_8 та встановлення йому надгробного пам`ятника, то відповідно до ст. 1194 ЦК України її позов до заподіювача шкоди ОСОБА_4 про стягнення витрат на поховання підлягає задоволенню на суму 15539 грн.

Щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 та МТСБУ моральної шкоди на користь потерпілої, то суд приходить до наступного.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_6 є особою, визначеною у ч. 2 ст. 1168 ЦК України, зазнала душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою обвинуваченого та смертю чоловіка, і такі душевні страждання доведені в ході судового розгляду потерпілою та її представником, суд вважає, що з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості, позов потерпілої про стягнення з МТСБУ та обвинуваченого моральної шкоди слід задовольнити повністю.

Враховуючи, що регламентні виплати МТСБУ, передбачені Законом України №1961-IV покривають моральну шкоду завдану потерпілій ОСОБА_6 тільки на суму 56766,26 коп. із страховика слід стягнути вказану суму, а із винуватця ОСОБА_4 443324 грн. моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження (ч. 2 ст. 120 КПК України).

Відповідно до ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої злочином та процесуальні витрати потерпілого, включно витрати на правову допомогу, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві представник цивільного позивача вказав, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 27000грн., а також очікується додатково витрати на суму 14000грн. у зв`язку із участю адвоката у судових засіданнях. До позовної заяви як доказ надання потерпілій професійної правничої допомоги було додано копію договору про надання професійної правничої допомоги, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_7 та ордер про надання правничої допомоги ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 .

Представник цивільного позивача вказав, що детальний опис робіт виконаних адвокатом буде наданий додатково, однак до виходу суду у нарадчу кімнату ні потерпілою (цивільним позивачем), ані представником потерпілої (цивільного позивача) не було надано суду підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та детального опису виконаних адвокатом робіт. Не було також заявлено про те що такі докази будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Зважаючи на те що розмір судових витрат понесених позивачем не підтверджений відповідними доказами у задоволенні вимог про стягнення судових витрат слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання чотири роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

У строк відбування покарання зарахувати строк затримання ОСОБА_4 з 02.07.2020 року по 03.07.2020 року включно.

До набрання вироком законної сили, встановити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 6701(шість тисяч сімсот одна гривня) грн. 26 коп.

Скасувати арешт транспортних засобів «ЗАЗ Sens», реєстраційний номер НОМЕР_3 та «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 та повернути вказані транспортні засоби їх законним володільцям.

Речові докази - зріз подушки безпеки з керма, чохол з керма та змив з важеля перемикача коробки передач вилучених з автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які зберігаються у ОСОБА_4 залишити в його розпорядженні.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_6 , 56766 (п`ятдесят шість тисяч сімсот шістдесят шість) грн. витрат на поховання її чоловіка ОСОБА_8 .

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_6 , 56766 (п`ятдесят шість тисяч сімсот шістдесят шість) грн. моральної шкоди заподіяної смертю її чоловіка ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , 15539 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот тридцять девять) грн. витрат на поховання її чоловіка ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , 443324(чотириста сорок три тисячі триста двадцять чотири) грн. моральної шкоди заподіяної смертю її чоловіка ОСОБА_8 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1