УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2

представника особи, якій відмовлено

у визнанні потерпілим ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу представника особи, якій відмовлено у визнанні потерпілим адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в:

в провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга представника особи, якій відмовлено у визнанні потерпілим адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим.

У скарзі порушується питання про скасування даної постанови, як невмотивованої та передчасної, оскільки слідчим не наведено правових підстав для відмови у визнанні потерпілим, як такої, що порушує права та законні інтереси ОСОБА_4 , чим штучно обмежено процесуальні права останнього.

Також, у скарзі перед слідчим суддею порушується питання про зобов`язання слідчого виконати вимоги ч.2 ст.55 КПК України.

В судовому засіданні представник особи, якій відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , підтримав скаргу, з мотивів у ній наведених та просив задовольнити скаргу.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений завчасно та належним чином, однак направив письмові заперечення на скаргу.

Вивчивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представника особи, якому відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 , приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів скарги, строк передбачений ч.1 ст.304 КПК України на оскарження постанови слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 06.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим, не пропущено, а тому поновленню не підлягає.

Так, із матеріалів скарги вбачається, що Державним бюро розслідуванням здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000466 від 01 червня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

В межах даного кримінального провадження адвокатом ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 подано заяву про залучення останнього як потерпілого.

06.07.2020 слідчим третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у залученні ОСОБА_4 , як потерпілого.

Відмовляючи у визнанні ОСОБА_4 потерпілим в межах кримінального провадження, яке розслідується за ч. 2 ст.372 КК України, слідчий послався те, що адвокат ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 не зазначив, яка саме шкода завдана, в чому ця шкода виражається й якими документальними доказами вона підтверджується, крім того, жодних документальних доказів на підтвердження спричинення ОСОБА_4 фізичної, майнової чи моральної шкоди заявником слідчому надано не було.

Разом із тим, такі висновки слідчого є помилковими, суперечать завданням Кримінального кодексу України щодо захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, тощо.

Так, слідчим не враховано, що основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 372 КК України є особа, невинувата у вчиненні того злочину, що їй інкримінується. При цьому це може бути як особа, що взагалі не вчиняла жодний злочин, так і така, що вчинила інший злочин, ніж той, за який її притягують до кримінальної відповідальності. Додатковим факультативним об`єктом можуть виступати життя чи здоров?я потерпілого, його свобода та недоторканність, майнові блага або ніші права і законні інтереси.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Ч. 1 ст. 9 КПК України, передбачено, що слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Тобто, саме слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, в тому числі, встановити чи спростувати вид і розмір шкоди, завдану кримінальним правопорушенням, а не перекладати свій обов`язок на потерпілого.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_4 потерпілим слідчим фактично позбавлено останнього можливості користуватись більш широкими правами потерпілого у кримінальному провадженні.

За таких обставин, враховуючи наведене вище у сукупності, постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим не ґрунтується на положеннях законодавства України про кримінальну відповідальність, кримінальному процесуальному законодавстві України та суперечить Конституції України.

Положенням ч. 4 ст. 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Аналіз наявних у слідчого судді матеріалів скарги свідчить про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону не були в повній мірі дотримані слідчим при прийнятті рішення про відмову у залученні ОСОБА_4 потерпілим.

Доводи слідчого з приводу того, що адвокат ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 у своєму клопотанні не зазначив яка саме шкода спричинена ОСОБА_4 , в чому саме ця шкода виражається й якими документальними доказами вона підтверджується, а також те, що із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ДБР звернувся саме адвокат ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , не мають значення для вирішення питання щодо його залучення останнього у якості потерпілого у даному кримінальному провадження та не впливають на висновки суду, про необґрунтованість рішення слідчого про відмову у залученні потерпілим.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного приходить до висновку, що оскаржувана постанова слідчого, підлягає скасуванню.

Що ж стосується прохання порушеного у скарзі перед слідчим суддею щодо зобов`язання слідчого виконати вимоги ст. 55 КПК України щодо ОСОБА_4 , то в цій частині слід в відмовити у задоволенні скарги, з огляду на те, що слідчий суддя не наділений такими повноваженнями.

Повноваження щодо визнання потерпілим у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування є виключними повноваження слідчого та прокурора, які зобов`язані вручити пам?ятку про процесуальні права та обов`язки при прийнятті заяви про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, не передбачено кримінальним процесуальним законодавством України винесення відповідної постанови, оскільки права і обов?язки потерпілого виникають в особи, з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження, як потерпілого.

А тому враховуючи, що постанова слідчого скасована, ОСОБА_4 являється потерпілим у кримінальному провадженні № 0000466 від 01.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, з моменту подання відповідної заяви про залучення потерпілим.

Керуючись ст.ст. 38, 40, 55, 93, 110, 303-307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

скаргу представника особи, якій відмовлено у визнанні потерпілою адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим, задовольнити частково.

Скасувати постанову від 06 липня 2020 року слідчого третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим, у кримінальному провадженні № 0000466 від 01 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

В іншій частині скаргу, залишити без задоволення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя