Ухвала

Іменем України
21 січня 2021 року

м. Київ

Справа № 463/7815/20

Провадження № 51 4122 впс 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
заявника ОСОБА_5 у режимі відеоконференції,
розглянувши в судовому засіданні заяви ОСОБА_5 про відвід суддям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах здійснення розгляду подання голови Львівського апеляційного суду ОСОБА_6 про направлення матеріалів судової справи № 463/7815/20 до іншого апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду в порядку ст. 34 КПК України надійшло подання Львівського апеляційного суду про направлення матеріалів судової справи № 463/7815/20 до іншого апеляційного суду.
Подання мотивоване тим, що у Львівському апеляційному суді неможливо утворити склад суду для судового розгляду вказаного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року, в зв`язку із чим необхідно вирішити питання про передачу вказаного провадження на розгляд до іншого апеляційного суду в порядку ст. 34 ч. 3 КПК України.
Крім того, до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_5 , в якому він підтримує подання Львівського апеляційного суду та просить його задовольнити, визначивши іншим судом апеляційної інстанції Закарпатський апеляційний суд.
До початку судового розгляду ОСОБА_5 подав заяви про відвід суддів ОСОБА_1 , який є доповідачем, та ОСОБА_2 , яка входить до складу колегії суддів, на підставі ст. 75 ч. 1 п. 4 КПК України, оскільки суддя ОСОБА_2 була доповідачем, а суддя ОСОБА_1 входив до складу колегії суддів Верховного Суду, яка раніше розглядала пов`язану справу.
Обговоривши заяви про відвід, заслухавши думку ОСОБА_5 , який підтримав ці заяви, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла до висновку про наступне.
Судом встановлено, що ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 10 листопада 2020 року, до складу якої входив суддя ОСОБА_1 , а суддя ОСОБА_2 була доповідачем, було здійснено розгляд подання Закарпатського апеляційного суду про направлення матеріалів справи № 303/1516/18 до іншого апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 13 квітня 2018 року, якою повернуто потерпілому ОСОБА_7 скаргу на постанову начальника Воловецького відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 від 2 квітня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 щодо проведення допиту в якості потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в кримінальному провадженні за ст. 288 КК України.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2020 року у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР у м. Львові щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 22 серпня 2020 року про вчинення суддями Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області та Львівського апеляційного суду кримінального правопорушення, передбаченого ст. 397 ч. 2 КК України, та зобов`язання вчинити дії відмовлено. ОСОБА_5 заявляв про вчинення зазначеного кримінального правопорушення саме в межах розгляду судами кримінального провадження, у тому числі за ст. 288 КК України.
За змістом ст. 74 ч. 1 п. 4 КПК України виключається участь судді в кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Обставина того, що судді Верховного Суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 раніше брали участь у розгляді подання Закарпатського апеляційного суду не може викликати сумніви у їх безсторонності під час здійснення розгляду зазначеного подання Львівського апеляційного суду в розумінні дотримання принципу об`єктивного критерію безсторонності судді, підхід до визначення якого зазначено в Рішенні Європейського суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі "Мироненко і Мартенко проти України", оскільки при вирішенні питань в порядку

ст. 34 КПК України Верховний Суд не висловлював своєї позиції щодо правозастосування в конкретному кримінальному провадження, а інших обставин ОСОБА_5 не наведено.

Об`єктивних даних та обставин, які б викликали сумнів в неупередженості суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідно до ст. 75 КПК України виключали б їх участь у розгляді подання апеляційного суду за матеріалами провадження не встановлено, не зазначено їх і у заявлених відводах.
За таких обставин, заяви ОСОБА_5 про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 75, 80, 81 КПК України, Суд
постановив:
Заяви ОСОБА_5 про відвід суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3