Номер провадження: 11-кп/813/1791/20
Номер справи місцевого суду: 514/1831/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання: - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 11.06.2020 року в кримінальному провадженні №0000267 від 30.10.2019 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком районного суду:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Олександрівка Тарутинського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, пенсіонер, раніше не судимий,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та із застосуванням положень ст.69 КК України йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 510 (п`ятсот десять) грн.

Згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнаний винним за те, що він, в період часу з 09.07.2019 року по 07.10.2019 року, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою заподіяння психологічного страждання на ґрунті неприязних відносин, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, систематично вчиняв психологічне насильство відносно ОСОБА_9 , з якою перебуває у шлюбі, у вигляді словесних образ та приниження її гідності, що призвело до психологічних страждань потерпілої.

Не погоджуючись з вироком районного суду заступник прокурора Одеської області ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, вказує про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок районного суду змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 з застосуванням вимог ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої ст.126-1 КК України, та вважати правильним рішення суду із застосуванням положень ст. 69 КК України шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст.126-1 КК України, у виді штрафу.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок суду не оскаржений.

Апеляційний розгляд у відповідності до положень ст.405 КПК України проведено за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 , оскільки останні будучи належним чином повідомленими про дату та час і місце апеляційного розгляду справи, не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.3 ст.349 КПК. Ці обставини прокурором не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК.
Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 про невірне застосування судом вимог кримінального закону, а саме щодо посилання судом в мотивувальній частині вироку на невірний принцип при застосуванні положень ст.69 КК України, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України та із застосуванням вимог ст.69 КК України призначив обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 510 (п`ятсот десять) грн. Викладена в такий спосіб резолютивна частина вироку суду першої інстанції не викликає у апеляційного суду зауважень та свідчить про дотримання районним судом вимог ст.374 КПК.

Прокурор відповідність резолютивної частини вироку вимогам кримінального закону не заперечував.

Між тим з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції дійсно припустився помилки, оскільки зазначив, що покарання ОСОБА_8 належить призначити із застосування вимог ст.69 КК України, а саме нижче від найнижчої межі, встановленої ст.126-1 КК України, тоді як правильним в мотивувальній частині вироку суду слід було послатися на інший принцип визначений ст.69 КК України, а саме про можливість переходу при призначенні покарання до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст.126-1 КК України, у виді штрафу, оскільки санкцією вказаного складу кримінального правопорушення не передбачено такий вид покарання.

Прийшовши до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд враховує той факт, що до початку розгляду справи в апеляційному суді на адресу Одеського апеляційного суду надійшла ухвала Тарутинського районного суду Одеської області від 22.09.2020 року, якою районний суд в порядку ст.379 КПК виправив допущену в мотивувальній частині вироку від 11.06.2020 року описку щодо застосування положень ч.1 ст.69 КК України та вказав вірним вважати про призначення покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України шляхом переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст.126-1 КК України, у виді штрафу.

Доводи прокурора про те, що усунути недоліки вироку не можна було здійснити шляхом виправлення судом першої інстанції описки, оскільки вказаний недолік не можна вважати опискою, апеляційний суд визнає непереконливими. Таке відношення органу публічного обвинувачення до оцінки судового рішення, яке за своєю формою та змістом, є по суті законним, та вимога прокурора про зміну мотивувальної частині вироку в частині застосування принципу призначення покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, за умови відповідності вимогам закону резолютивної частини вироку в частині призначеного покарання, що не заперечувалось прокурором, та за наявності ухвали суду першої інстанції про виправлення описки, на переконання апеляційного суду можна віднести до прояву занадто формального підходу до оцінки законності рішення суду в цілому, а зміна вироку за наведених прокурором формальних підстав, на переконання колегії суддів, не можна вважати завданням апеляційного перегляду.

За таких обставин, на день апеляційного перегляду оскарженого вироку суду, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки вирок суду, з урахуванням ухвали суду першої інстанції про виправлення описки, відповідає вимогам ст.374 КПК, що свідчить про фактичне усунення районним судом недоліків вироку щодо яких була подана апеляційна скарга прокурора, а тому апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 11.06.2020 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ст.126-1 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4