Справа № 635/7111/17
Провадження № 1-кп/644/357/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова колегіально у складі суддів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

при секретарі - ОСОБА_3 ,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представників потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0000867

за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.146; ч.4 ст.28, ч.3 ст.357; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.1 ст.382; ч.1 ст.263 КК України,

за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.146; ч.4 ст.28, ч.3 ст.357; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.2 ст.364; ч.4 ст.28, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187; ч.1 ст.263; ч.1 ст.382 КК України,

за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.146; ч.4 ст.28, ч.3 ст.357; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.4 ст.28, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України,

за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.357; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.4 ст.28, ч.3 ст.146; ч.4 ст.28, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187 КК України,

за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.357; ч.4 ст.28, ч.3 ст.289; ч.4 ст.28, ч.4 ст.187; ч.4 ст.28, ч.3 ст.146; ч.1 ст.382 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова знаходиться відповідний обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000867 .

29.10.2020 року закінчується строк тримання обвинувачених під вартою, розгляд справи не закінчений, у зв`язку з чим суд поставив на обговорення питання про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою.

Відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, воно може бути розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Учасники провадження проти розгляду питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених суддями зі складу колегії суддів заперечень не висловили.

Прокурор просив продовжити строки тримання обвинувачених під вартою, обґрунтовуючи свої доводи наступними обставинами. 29.10.2020 року закінчується строк тримання обвинувачених під вартою. Ризики, які враховані під час застосування обвинуваченим запобіжного заходу та під час його подальшого продовження, не зменшилися та продовжують існувати на даний час. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, які скоєні у складі злочинної організації, із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства. Крім того, знаходячись на волі існує ризик, що обвинувачені можуть впливати на потерпілих та свідків, переховуватись від суду та перешкоджати встановленню істини по справі іншим чином. Стверджував, що застосований до обвинувачених в даному кримінальному провадженні запобіжний захід є доцільним та таким, що на даний час ефективно забезпечує належну процесуальну поведінку обвинувачених. Зазначив, що відсутні підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченим.

Представники потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , підтримали клопотання прокурора.

Захисник обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 проти продовження строків тримання під вартою заперечував , мотивуючи тим, що прокурором не доведено наявність ризиків , передбачених ст.177 КПК України; крім того вважає підозру не обґрунтованою , оскільки відсутні докази, що підтверджують причетність обвинувачених до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_19 категорично заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи свої доводи тим, що йому не надано примірник клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, що порушує його право на захист; прокурором не зазначено наявних і допустимих доказів обґрунтованості підозри чи ризиків. Зазначив про надмірну тривалість його перебування під вартою по даному кримінальному провадженню, а тому вважає за необхідне розглянути питання про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав свого адвоката. Просив суд розглянути можливість застосування альтернативних (більш м`яких) запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_9 залишив вирішення питання про продовження строків тримання під вартою на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження раніш застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у зв`язку з тими обставинами, що прокурором не обґрунтовано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та вважала, що за наявності міцних соціальних зв`язків та постійного місця мешкання та реєстрації обвинуваченого наявні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід .

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав свого адвоката, зазначив, що жодний ризик, наведений прокурором в клопотанні, не є таким, що неможливо було йому запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачав підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого; вважав за можливе змінити застосований раніше запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 проти продовження строку тримання під вартою заперечував, обґрунтовуючи свої доводи тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, які необхідні для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, просив суд взяти до уваги те, що до органів поліції він з`явився за своєю власною ініціативою; що він має постійне місце проживання; крім того дослідження доказів по першому епізоду інкримінованого йому кримінального правопорушення свідчить про відсутність таких доказів, що підтверджують його винуватість, тобто вказує на необґрунтованість підозри.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, викладеної в рішенні від 06.04.2000 у справі «Лабіта проти Італії» тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Такими ознаками є тяжкість та суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, які ще судом не допитані та переховування від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Так, обвинувачені згідно обвинувального акту звинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, які скоєні у складі злочинної організації, із застосуванням насильства, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства.

Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.01.2017 року відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому обраний відносно нього запобіжний захід було неодноразово продовжено.

Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності та приведені на їх противагу сторонами кримінального провадження доводи, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_5 тяжкість покарання за особливо тяжкий та тяжкі злочини, у вчиненні якого в тому числі обвинувачується останній, який не працевлаштований, не має законних джерел для існування, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження з апобіжного заходу не зменшилась.

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого, в тому числі, обвинувачується ОСОБА_5 а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.01.2017 року відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому обраний відносно нього запобіжний захід було неодноразово продовжено судом.

Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності та приведені на їх противагу сторонами кримінального провадження доводи, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_6 тяжкість покарання за особливо тяжкий та тяжкі злочини, у вчиненні якого в тому числі обвинувачується останній, який наразі не працевлаштований, не має законних джерел для існування, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що йому не надано примірник клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Щодо твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про його надмірну тривалість перебування під вартою, суд при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою приймає до уваги розумність сукупної тривалості перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та зазначає наступне. Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого, в тому числі, обвинувачується ОСОБА_6 а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_20 , судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14.01.2017 року відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому обраний відносно нього запобіжний захід було неодноразово продовжено судом.

Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності та приведені на їх противагу сторонами кримінального провадження доводи, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_20 тяжкість покарання за особливо тяжкий та тяжкі злочини, у вчиненні якого в тому числі обвинувачується останній, який не працевлаштований, не має законних джерел для існування, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_20 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого, в тому числі, обвинувачується ОСОБА_20 а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.01.2017 року відносно ОСОБА_9 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому обраний відносно нього запобіжний захід було неодноразово продовжено.

Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності та приведені на їх противагу сторонами кримінального провадження доводи, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_9 тяжкість покарання за особливо тяжкий та тяжкі злочини, у вчиненні якого в тому числі обвинувачується останній, який не працевлаштований, не має законних джерел для існування, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого, в тому числі, обвинувачується ОСОБА_9 а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

Так, досліджуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14.01.2017 року відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому обраний відносно нього запобіжний захід було неодноразово продовжено судом.

Оцінюючи наведені прокурором доводи в їх сукупності та приведені на їх противагу сторонами кримінального провадження доводи, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність вчиненого діяння, в яких обвинувачується ОСОБА_8 тяжкість покарання за особливо тяжкий та тяжкі злочини, у вчиненні якого в тому числі обвинувачується останній, суд прийшов до висновку, що наразі не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, можливість переховування від суду та можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших співучасників скоєння даних злочинів, а також можливість скоїти інші кримінальні правопорушення. Вагомість приведених ризиків на момент розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу не зменшилась.

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, у вчиненні якого, в тому числі, обвинувачується ОСОБА_8 а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу та згідно статей 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Також, у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, з огляду на приведене, характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Особи обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень які віднесено до особливо тяжких злочинів.

При цьому, суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, які інкримінуються обвинуваченим.
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачені може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Суд зазначає, що на теперішній час лише допитані потерпілі та свідки лише по одному з епізодів, що інкримінуються обвинуваченим, по цьому епізоду продовжується дослідження письмових доказів, судовий розгляд не закінчений.

Тому доводи захисників обвинувачених щодо відсутності доказів обґрунтованості підозри не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не зменшилися та не перестали існувати і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкціями статей Кримінального кодексу України, які інкриміновані обвинуваченим, останні можуть переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілих та інших учасників у цьому кримінальному провадженні. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу обвинуваченим та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Відтак, за наявності системного зв`язку приведених ризиків, обґрунтованої підозри, тяжкості покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, скоєння якого в тому числі інкримінується обвинуваченим, а також наявність публічного інтересу, у суду не має підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу.

Таким чином, запобіжний захід, обраний відносно обвинувачених, відповідає характеру і тяжкості інкримінованих їм діянь, а разом з іншим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 176, 177, 178, 180, 183, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» строком на шістдесят днів, тобто до 24 грудня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» строком на шістдесят днів, тобто до 24 грудня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» строком на шістдесят днів, тобто до 24 грудня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» строком на шістдесят днів, тобто до 24 грудня 2020 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)» строком на шістдесят днів, тобто до 24 грудня 2020 року включно.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Вступну та резолютивну частини ухвали складено та проголошено 27.10.2020. Повний текст ухвали складено 30.10.2020.

Судді : ОСОБА_1

ОСОБА_2