Справа №463/4789/20
Провадження №1-кс/463/2790/20
У Х В А Л А

24 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження № 0000281 від 16.11.2016 року -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 30.04.2020р. про закриття кримінального провадження № 0000281 від 16.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування скарги покликається на те, що в кримінальному провадженні взагалі не проводяться слідчі дії спрямовані на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин кримінального провадження. Натомість неодноразово та безпідставно закривається кримінальне провадження, а слідчими не враховуються ухвали слідчих суддів, якими були скасовані такі постанови. Зазначає, що заявники не отримували пам`ятки про права та обов`язки потерпілих, слідчим не усунуто розбіжності в показаннях потерпілих та свідків, не проведено слідчого експерименту, не повідомлено ОСОБА_5 про підозру, незважаючи на достатність доказів його вини. Тому постанова є незаконною, передчасною та підлягає до скасування. Також просить поновити строк на подання скарги, оскільки отримав постанову 07.05.2020 року, яку оскаржив до Луцького міськрайонного суду Волинської області, але 22.05.2020 року йому надійшла ухвала суду від 18.05.2020 року про повернення скарги. Після чого того ж дня подав скаргу до належного суду за підсудністю.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з викладених в ній мотивів.

Слідчий в судовому засіданні пояснив, що строк на оскарження постанови сплив. Разом з тим, в межах кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі дії та виконано ухвали слідчих суддів, а саме вручено заявникам пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілих, допитано їх, допитано свідка ОСОБА_5 та інших, одержано та проаналізовано інформацію телефонних з`єднань між учасниками та комплексним аналізом з`ясовано, що подія вчинення можливого кримінального правопорушення стосовно заявників не знайшла свого підтвердження. Тому постанова є обґрунтованою та законною.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження № 0000281 від 16.11.2016 року, приходжу до наступного висновку.

Щодо поновлення строку на подання скарги, матеріали справи свідчать, що такий пропущено з поважних причин, а тому відповідно до ст. 304 КПК України такий належить поновити.
Як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження, Прокуратурою Волинської області внесено до ЄРДР інформацію щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України ОСОБА_5 , який отримав від ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошові кошти, які не повернув.

Постановою прокурора від 29.01.2020 року визначено підслідність кримінального провадження за ТУ ДБР, розташованим у м. Львові.

Оскаржуваною постановою від 30.04.2020р. вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку встановлення відсутності події кримінального правопорушення.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, у кримінально-правовому і кримінально-процесуальному значеннях подія злочину (подія кримінального правопорушення) це діяння особи, вчинення якого заборонено законом і яке законодавцем визнається злочином (кримінальним правопорушенням). В найбільш узагальненому визначенні подія злочину це вчинення злочину. Відсутність у діянні особи складу злочину означає одночасно і відсутність події злочину.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 30.04.2020 року та матеріалів кримінального провадження № 0000281 від 16.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, слідчим допитано як потерпілих - заявників, які вказували на передачу грошових коштів ОСОБА_5 в квітні 2016 року при в`їзді в м. Ківерці Волинської області, та зроблено висновок про непослідовність їх показань, а також встановлено відсутність підтвердження про отримання останнім грошових коштів. Також допитано як свідка ОСОБА_5 , який показав, що не отримував жодних грошових коштів від заявників, натомість ОСОБА_3 позичав 8500 доларів США у його брата ОСОБА_10 , які не повернув. У зв`язку з тим він та брат зустрічалися з ОСОБА_3 в травні 2016 року, але після обіцянки він так і не повернув позику, тому пов`язує саме з цими подіями безпідставні заяви ОСОБА_3 . Допитаний як свідок ОСОБА_10 підтвердив такі показання та повідомив, що з ОСОБА_3 його познайомив ОСОБА_11 , якого представив як співробітника СБУ. Свідок ОСОБА_11 спростував показання ОСОБА_3 про те, що в березні 2016 року організовував зустріч із ОСОБА_5 . Крім цього, з інформації про телефонні з`єднання встановлено, що ОСОБА_5 здійснював дзвінки в березні 2016 року з території Івано-Франківської області, тобто не міг зустрічатися із ОСОБА_3 в м. Ківерці Волинської області, а у квітні 2016 року не зафіксовано дзвінків у м. Ківерці. Відповідно слідчим спростовано показання потерпілих про те, що у квітні 2016 року при в`їзді в м. Ківерці Волинської області вони передавали грошові кошти ОСОБА_5 та встановлено відсутність події кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим закрито кримінальне провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Лише за таких умов можливе належне виконання завдань кримінального провадження.

Всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

У справі яка розглядається оскаржувана постанова слідчого є достатньо вмотивованою і містить спростування усіх суттєвих доводів заявників про наявність в діянні ознак кримінального правопорушення, а також обґрунтовані висновки про наявність достатніх підстав, які виключають можливість подальшого проведення досудового розслідування у даному провадженні і обумовлюють його закриття. Крім того викладені у такій постанові доводи і твердження відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у ході досудового розслідування на підставі достатньої кількості належних та допустимих доказів.

Враховуючи наведене, слідчим встановлено всі важливі обставини події за допомогою належних засобів доказування. Будь-які інші доводи чи докази не можуть суттєво вплинути на прийняте рішення. При цьому, заявником і необґрунтовано необхідність проведення інших слідчих дій та яких саме. В свою чергу доводи скарги не логічні та не послідовні. Заявник вказує на неотримання потерпілими пам`ятки про права та обов`язки, але матеріали провадження свідчать про протилежне, а також містять протоколи допиту заявників як потерпілих. З однієї сторони зазначає, що слідчими не проводилися взагалі слідчі дії, але вказує на необхідність усунення розбіжностей в показаннях осіб, тощо.

З огляду на обставини кримінального провадження, які всебічно, повно і неупереджено встановлені під час досудового розслідування, вважаю, що слідчий прийшов до правильного висновку про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки факт вчинення злочину об`єктивно не встановлено.
Зібрані докази оцінені слідчим з точки зору належності, допустимості, достовірності, є достатніми для прийняття процесуального рішення про закриття кримінального провадження. Постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, є вмотивованою та відповідає вимогам закону і тому, в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 строк на подання скарги.
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0000281 від 16.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1