Справа № 204/6611/20
Провадження № 1-в/204/1240/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3

представника закладу ОСОБА_4

ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_7
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2015 відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В судовому засіданні представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_4 підтримала подану заяву та просила суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 .
Представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_8 пояснила суду, що безпосередньо вона лікує ОСОБА_7 п`ять років. У 2010 році у пацієнта змінився психічний стан, з`явилось безсоння, зловживав алкогольними напоями, в подальшому почав спільно проживати з жінкою. Хворобливий стан продовжився, ліки не приймав, у відпустці вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України. В своїх поясненнях посилалась на медичну картку стаціонарного хворого, а саме на записи: 28.04.2020 - маячні ідеї неактуальні, пацієнт вважає себе здоровим та не визнає себе психічно хворим; 13.08.2020 орієнтований, емоційно холодний, дезактуалізовані маячні ідеї релігійного змісту. Критика до свого стану та скоєного не сформована; 08.10.2020 - дезактуалізовані маячні ідеї, непослідовне мислення. Зазначає, що був у хворобливому стані, вбив людину на релігійній основі. Відсутнє усвідомлення необхідності прийому ліків; 22.10.2020 позитивна динаміка, вважає що його вилікували. Крім того посилалась на висновок психолога від 08.08.2020, в якому зазначено, що ОСОБА_9 доступний контакту, поведінка впорядкована, вважає себе здоровим, не виражає жалю з приводу скоєного. За 6 місяців ідеї неактуальні, не було агресивних дій, але наявні хиткі настанови на майбутнє, він дисимілює симптоматику. Існує соціальна небезпека, тому ОСОБА_7 необхідно закінчити програму реабілітації. У лікарні 4 етапи реабілітації, наразі він проходить третій етап, затверджений у жовтні 2020 року. Відповідно до акту від 06.04.2020 спостерігається поступова динаміка покращення, загострень немає, пацієнт від лікування не відмовляється, але не усвідомлює необхідності, оскільки на прийом ліків він йде з лікарем. Не усунутий клінічний чинник суспільної небезпечності. Також зазначила, що у ОСОБА_7 відсутні терапевтичні настанови на лікування саме на її думку, будь-яких записів у щоденнику чи медичній картці про це немає. За останні два міжкомісійні періоди погіршень стану у хворого не було, від прийому ліків він не відмовлявся.
ОСОБА_7 в судому засіданні зазначив, що почувається добре. Вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, тому що хворів на шизофренію. Наразі лікується, розуміє що хвороба нікуди не зникне. Зазначив, що виступав у лікарні на день медичного працівника, ставив виставу та брав участь у ній. Шкодує, що все так вийшло, але розуміє, що нічого вже не зробиш. Просив суд змінити примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом на більш м`який вид. Від лікування не відмовляється, і розуміє що йому необхідно лікуватись до кінця життя.
Адвокат ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні заяви. Посилався на те, що в наказі №397 відсутній критерій особливої небезпеки. Крім того примусові заходи із посиленим наглядом також передбачають прийом ліків. Додатково зазначив, що ОСОБА_4 не має права брати участь у процесі, оскільки не є лікуючим лікарем ОСОБА_7 .
Прокурор ОСОБА_3 підтримав подану заяву.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Передусім, надаючи оцінку доводу захисника в частині того, що ОСОБА_4 не має права брати участь у процесі оскільки не є лікуючим лікарем ОСОБА_9 , суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що заяву було подано та підписано представником закладу ОСОБА_5 . У судовому засіданні встановлено, що інтереси лікарні представляє, зокрема, лікар-психіатр ОСОБА_4 , якій надано таке право відповідно до довіреності (а.с.10), яка підтверджує її повноваження як представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», тобто, закладу з надання психіатричної допомоги, який надає особі психіатричну допомогу, про який йдеться у ст.95 КК України та ст.514 КПК України. Враховуючи той факт, що ОСОБА_9 знаходиться на лікуванні Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», а ОСОБА_4 є лікарем-психіатром та представником закладу з надання психіатричної допомоги, який надає особі психіатричну допомогу, та на даний час розглядається заява саме представника закладу Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є представником лікарні та має законні підстави для участі в процесі разом із лікуючим лікарем ОСОБА_9 .
Згідно з ч.1 ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
Відповідно до ч.2 ст.95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру.

Згідно з ч. 2 ст.514 КПК України зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
З аналізу ст.94 КК України вбачається, що вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання особи, тяжкості вчиненого нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності. Виділяють активний та пасивний тип суспільної небезпечності.

Поняття активного та пасивного типів суспільної небезпеки містились в Наказі МОЗ №397 від 08.10.2001, який втратив чинність. Наразі діє Наказ МОЗ України №992 від 31.08.2017, який такі поняття не розкриває.

Відповідно до п.14 Наказу МОЗ України №992 від 31.08.2017 продовження, зміна виду або припинення ПЗМХ здійснюються судом за заявою представника СЗНПД в порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України. До заяви представника СЗНПД додається форма первинної облікової документації № 104/о «Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № ____», затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 липня 2014 року № 527, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2014 року за № 959/25736. Зміна виду або припинення застосування ПЗМХ здійснюється судом також за заявою особи, до якої застосовуються ПЗМХ, або її захисника чи іншого законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається форма первинної облікової документації № 104/о «Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № ____», затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 липня 2014 року № 527, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2014 року за № 959/25736, або у разі наявності висновок обраного особою лікаря-психіатра (лікаря-психіатра дитячого). Участь пацієнта у судовому засіданні при вирішенні питань про продовження, зміну виду або припинення ПЗМХ є обов`язковою.

Відповідно до п.19 Наказу МОЗ України №992 від 31.08.2017 оцінка ризику скоєння пацієнтом СНД оцінюється за допомогою шкали оцінки ризику (HCR-20 Version 3 та інші).

Разом з тим, на даний час в Україні офіційно не затверджено шкалу ризиків DSM-5, вона офіційно не переведена на українську мову, інших методик також немає, що підтвердили представники лікарні у судовому засіданні та неодноразово встановлено як судами першої, так і апеляційної інстанції, якими сформована відповідна практика з цього питання.
Таким чином, ступінь суспільної небезпечності особи, яка фактично є відповідно до ст.94 КК України визначальним критерієм для визначення виду нагляду, може визначатись судом на підставі досліджених медичних документів та пояснень лікарів, які безпосередньо здійснюють лікування особи. При цьому, думка лікуючого лікаря (яку безпосередньо враховує комісія при формуванні висновку) має бути об`єктивною та підтверджуватися відповідними документами.

З досліджених судом висновків комісії від 06.04.2020, 24.09.2020 та пояснень представників лікарні вбачається, що єдиним критерієм суспільної небезпеки ОСОБА_7 на їх думку є відсутність терапевтичних настанов (настанов на подальше лікування). При цьому, у цих висновках йдеться йдеться про те, що його поведінка є упорядкованою, маячні ідеї для нього є неактуальними, він формально погоджується з необхідністю спостереження у лікаря-психіатра, що свідчить про зниження небезпеки для оточуючих. Відсутність погіршень стану за два останні за часом міжкомісійні періоди та відсутність фактів відмови хворого від прийому ліків у хворого підтверджено поясненнями представників лікарні. Оглянута судом медична карта із записами, на які посилались представники лікарні, також не містять таких відомостей. ОСОБА_9 , відповідаючи на запитання суду, давав обґрунтовані, послідовні та чіткі відповіді, в тому числі зазначив про усвідомлення наявності в нього психічної хвороби та необхідність лікування. На тверде переконання суду, зазначене у сукупності свідчить про необґрунтованість та помилковість суб`єктивних висновків лікарів щодо відсутності у ОСОБА_9 настанов на лікування, що, на їх думку, свідчить про його небезпеку.
У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи міцність соціальних зв`язків ОСОБА_7 , необхідність продовження примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом не є обґрунтованою, призведе до порушення принципів гуманності, додержання прав людини та принципу необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями, закріплених у ст.4 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000, не буде вважатися такою, що, в розумінні ст.8 цього Закон, надається в найменш обмежених умовах та такою, що додержує прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога, тому у задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 у лікарні з суворим наглядом необхідно відмовити.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд звертає окрему увагу на ту обставину, що з припиненням примусових заходів у лікарні з суворим наглядом примусове лікування особи не закінчується.

Вирішуючи посилання ОСОБА_9 на необхідність зміни виду примусового заходу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи іншого законного представника, у разі якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Аналізуючи дану норму, суд зазначає, що зміна примусових заходів може здійснюватися за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи іншого законного представника, у разі якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву, проте до доданої заяви необхідно додати висновок комісії лікарів-психіатрів.

Одночасно суд зауважує, що на даний час судом розглядається заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів ОСОБА_9 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.ОСОБА_9 в судовому засіданні усно заявив клопотання про зміну примусових заходів, не надавши суду обґрунтовану заяву про зміну примусових заходів з висновком комісії лікарів-психіатрів. Враховуючи зазначене, клопотання ОСОБА_9 судом не розглядається та оцінка йому не надається.
Керуючись ст.ст.94, 95 КК України, 514 КПК України, ст.ст.4,8,19, 22 Закону України Про психіатричну допомогу від 22.02.2000

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом - відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1