Справа № 346/6126/18
Провадження № 1-кп/347/16/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області, в складі:
Головуючої судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Косів кримінальне провадження №0000322 від 06.04.2018 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гвіздець, Коломийського району, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, працюючого вартівником складу №1113 Івано-Франківської обласної бази спеціального медичного постачання, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, громадянина України, українця, депутатом не являється, раніше не судимого в силу вимог ст.89 КК України,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, -
в с т а н о в и в:

21 лютого 2018 року на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду по справі №346/1436/17 від 19.07.2017р. ОСОБА_4 було примусово виселено державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області із квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Коломийською державною нотаріальною конторою 30.08.1995 за № Д-919. Після чого, того ж дня, приблизно о 15.00 год. ОСОБА_5 змінила серцевину замка вхідних дверей до вказаної квартири, ключі від якої знаходились лише у неї.
ОСОБА_4 усвідомлюючи, що за вказаних обставин у зазначену квартиру ОСОБА_5 його добровільно не впустить, у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла.
У зв`язку із цим, 21.02.2018 року близько 17.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , де реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи на меті незаконне проникнення до житла, ОСОБА_4 , порушуючи ст.30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, поміняв серцевину замка до вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 , після чого проник в приміщення даної квартири.
Після цього 16.07.2018 близько 15.00 год. ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, скориставшись наявністю ключів від серцевини замка до вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , знову проник до вказаної квартири, де його перебування у даній квартирі було зафіксовано працівниками Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано- Франківській області. В ході проведеного 16.07.2018 року огляду зазначеної квартири, у ОСОБА_4 було виявлено ключ від вхідних дверей вказаної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_5 .
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незаконному проникненні до житла, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину визнав частково, суду пояснив, що з 1994 року в нього з ОСОБА_5 була усна домовленість про проживання у вказаній квартирі. Так із 1994 року він разом із сім`єю став проживати в належній ОСОБА_5 квартирі АДРЕСА_5 . За час його проживання в даній квартирі ним було проведено за власні кошти поточний ремонт а також за власний кошт він ніс всі витрати по утриманню цієї квартири в належному стані, в тому числі проводив заміну вікон та заміну вхідних дверей. Попередньо між ними із ОСОБА_6 була усна домовленість , що він буде мати переважне право на покупку даної квартири. В період 2010-2017 років ОСОБА_5 відмовилась продавати йому квартиру та стала вимагати його виселення із цієї квартири. В листопаді 2017 року на виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 19.07.2017 року його виселили із даної квартири та незаконно арештували належне йому майно. На час його виселення він не мав можливості забрати свої особисті речі та особисті документи. В нього була необхідність в тому, щоб зайти до квартири, забрати свої особисті теплі речі а також забрати особисті документи зокрема військовий квиток. Визнає, що він без згоди власниці 21.02.2018 року проник в належну потерпілій квартиру. Однак з врахуванням того, що вхідні двері були встановлені ним за власні кошти та виключно з метою можливості доступу до своїх особистих речей і документів він зламав замок, тобто замінив його серцевину та проник в квартиру ОСОБА_5 , що стало приводом звернення останньої до органів поліції. Свою вину в інкреминованому йому кримінальному правопорушенні визнає частково, так в інший спосіб забрати свої особисті речі, майно та документи змоги не мав. Під час проведення працівниками відділу ДВС виконавчих дій по його виселенню із квартири він не мав змоги забрати свої речі та майно, так як в той час не знайшов місця для їх зберігання. Заявлений потерпілою в справі цивільний позов заперечує, оскільки він за власний кошт проводив в цій квартирі ремонти, проводив заміну вікон та заміну вхідних дверей, та просить відмовити в його задоволенні.
Незважаючи на часткове визнання своєї винуватості самим обвинуваченим, його винність у вчиненому кримінальному правопорушенні доводиться поясненням потерпілої та допитаних в судовому засіданні свідків:
Потерпіла в справі, ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона являється власником квартири АДРЕСА_5 . За її згодою у вказаній квартирі тимчасово проживав ОСОБА_4 , який згодом не бажав виселятись, що стало приводом її звернення до суду. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19.07.2017 року було задоволено її позовні вимоги та вирішено зобов`язати ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди в користуванні квартирою а також судом було вирішено виселити ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_5 . ОСОБА_4 було добре відомо про прийняте судом рішення однак останній відмовлявся від його добровільного виконання як і уникав примусового виконання не з`являючись неодноразово для проведення виконавчих дій. 21.02.2018 року ОСОБА_4 з`явився в квартирі, яка належить їй на праві приватної власності, де в присутності працівників поліції та державних виконавців відмовився забирати із квартири свої особисті речі. Після чого нею було проведено заміну замка, ключі від якого залишились в неї, як власника. Біля 17 год 21.02.2018 року їй повідомили, що ОСОБА_4 , діючи умисно, пошкодив замок вхідних дверей, змінив його серцевину та протиправно проник до належної їй квартири, що стало приводом звернення до поліції. В квітні 2018 року ОСОБА_7 повторно проник в її квартиру та в період з лютого 2018 року по 16.07.2018 р було встановлено, що ОСОБА_4 проживав в її квартирі без дозволу при чому останній не бажав звільняти квартиру та забирати свої речі. Протягом часу з лютого по липень 2018 року вона не мала змоги зайти до своєї квартири в зв`язку із самовільною заміною ОСОБА_4 серцевини замка на вхідних дверях. Підтримує заявлений нею цивільний позов який просить задоволити в повному обсязі. Для обвинуваченого в справі бажає суворого покарання.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що їй добре відомо, що квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_5 на праві власності. Потерпіла дану квартиру успадкувала від своїх батьків. Також їй відомо, що у вказаній квартирі зі згоди ОСОБА_9 тимчасово проживав ОСОБА_4 , який згодом не бажав добровільно виселитись із цієї квартири, що стало приводом судового розгляду. На виконання рішення суду про примусове виселення ОСОБА_10 вказану квартиру було опечатано, однак останній там продовжував проживати, поміняв серцевину в замку в наслідок чого ОСОБА_11 змоги зайти до своєї квартири не мала.
Свідок ОСОБА_12 , пояснив, що 16.07.2018 року був запрошений працівниками поліції в якості понятого, в його присутності пробували відкривати вхідні двері квартири ключами які надавала ОСОБА_11 , однак ці ключі не підходили до замка дверей. Іншим ключем наданим ОСОБА_13 двері квартири відчинялись. В той час в квартирі був ОСОБА_14 та ще один чоловік. В квартирі було проведено опис, вилучено в ОСОБА_15 ключ від квартири та проведено огляд приміщення.
Свідок ОСОБА_16 пояснив, що потерпіла в справі неодноразово зверталась до поліції з приводу перешкод зі сторони ОСОБА_4 в користування належною їй на праві власності квартирою. Він, як працівник Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області був присутнім при примусовому виконанні працівниками відділу ДВС Коломийського міськрайонного УЮ виконавчих дій по виконанню рішення суду в частині виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_5 . Під час проведення виконавчих дій ОСОБА_7 перебував вдома, відчинив двері квартири, та йому було працівниками відділу ДВС зачитано рішення суду, роз`яснено, що він зобов`язаний покинути вказане житлове приміщення та було проведено опис майна. ОСОБА_4 на той час взяв із собою деякі речі, та покинув квартиру. Після чого зі сторони потерпілої було проведено заміну замка на вхідних дверях квартири, ключі від якого остання забрала із собою.
Свідок ОСОБА_17 пояснив, що працює дільничним офіцером поліції Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківської області та йому добре відомо, що протягом декількох останніх років між потерпілою та обвинуваченим є спір з приводу користування квартирою АДРЕСА_5 . Зі сторони потерпілої ОСОБА_5 до поліції неодноразово поступали скарги що ОСОБА_7 ухиляється від виконання рішення суду про його виселення із квартири. Після виконання рішення суду про виселення ОСОБА_4 останній самовільно провів заміну замка до квартири належної потерпілій в наслідок чого остання не мала змоги зайти до своєї квартири. Після поступлення повідомлення, що ОСОБА_4 після проведення виконавчих дій щодо його примусового виселення продовжує проживати в цій квартирі, яка належить ОСОБА_5 , та знаходиться там, було викликано слідчо-оперативну групу та зафіксовано факт перебування 16.07.2018 року ОСОБА_4 в належній на праві власності потерпілій квартирі. Потерпіла прибула разом із сином та привезла ключі від квартири, однак ці ключі не підходили до замка дверей квартири а ключі надані ОСОБА_4 відчиняли замок дверей. В той час в квартирі по словах ОСОБА_10 були його особисті речі, частину яких останній забрав із собою а решта залишив, відмовився забирати.
Також вина обвинуваченого ОСОБА_4 доводиться зібраними і дослідженими та перевіреними в судовому засіданні письмовими доказами та матеріалами справи, а зокрема:
- рішенням Коломийського міськрайонного суду від 19.07.2017 року, за яким зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_5 в користуванні квартирою а також виселити ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_5 .
- виконавчим листом про виселення ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_5 .
- постановами про призначення примусового виконання від 15.12.2017 року та від 17.01.2018 року,
- постановою про опис та арешт майна боржника від 21.02.2018 р.,
- довідкою Коломийського МБТІ №86 від 23.05.2018 року , якою стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру АДРЕСА_5 зареєстровано за ОСОБА_5
- протоколом огляду місця події від 23.05.2018 року із долученими до нього фототаблицями
- протоколом огляду місця події від 16.07.2018 року із долученими до нього фототаблицями.
- постановою про долучення предметів до кримінального провадження, як речового доказу від 17.07.2018 р.
- висновком експерта №1.2-882/18 від 02.11.2018 року .
- постановою від 05.11.2018 року про визнання речовим доказом та долучення його до матеріалів кримінального провадження.
- постановою про передачу речових доказів на зберігання.
- протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2018 року
- постановою від 08.11.2018 року про визнання речовим доказом та долучення його до матеріалів кримінального провадження.
Доводи обвинуваченого про його часткову винуватість мотивуючи тим, що оскільки він проживаючи у вказаному житловому приміщенні квартирі протягом досить тривалого часу, зберігав там всі свої особисті речі, майно, та документи які не мав куди забрати у зв`язку із чим в нього виникла потреба в проникненні у вказану квартиру, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту. При чому сам обвинувачений в справі пояснював, що йому було відомо про прийняте Коломийським міськрайонним судом рішення суду від 19.07.2017 року про його виселення із квартири АДРЕСА_5 . 21.02.2018 року було проведено примусове виконання вказаного рішення суду та виселено ОСОБА_4 із квартири, яка належить потерпілій ОСОБА_5 на праві власності, після чого обвинувачений без дозволу власника незаконно проник до вказаної квартири, при чому самовільно поміняв серцевину замка на вхідних дверях та 16.07.2018 року був виявлений у вказаній квартирі із наявністю ключів від цього житла, яким він продовжував незаконно користуватись без дозволу та без згоди на те власника.

В зв`язку із чим доводи обвинуваченого про часткову винуватість в його діях складу кримінального правопорушення, є такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та наведеним доказам.

Таким чином, на підставі досліджених письмових доказів по справі, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого діяння і його умисні дії, які виразились у незаконному проникненні до житла, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.
При визначенні виду й міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини справи й особу обвинуваченого.
Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає те, що ОСОБА_4 , на обліку у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не знаходиться, підтвердженням чого є відповідні довідки Коломийської райполіклініки №636 від 18.07.2018 р.
Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.162 КК України суд, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, а саме те, що він за місцем проживання характеризується позитивно підтвердженням чого є характеристика Гвіздецької селищної ради Коломийського району за №242/02.24 від 09.11.2018 року.
Враховуючи обставини справи і особу обвинуваченого, думку потерпілої, яка просить обрати суворе покарання, суд дійшов до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах, встановлених в санкції Особливої частини статті Кримінального кодексу за цей злочин, у виді штрафу.
На думку суду дане покарання є необхідним і достатнім для можливого перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і що цілком відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.
Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн., а також стягнення витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Вирішуючи вимоги цивільного позову потерпілої в справі ОСОБА_5 щодо стягнення в її користь із обвинуваченого моральної шкоди суд виходить з наступного:
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає між іншим у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував характер вчиненого злочину, який не є тяжким, ступінь вини обвинуваченого, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, тривалість неправомірних дій та дійшов висновку, що заявлений потерпілою розмір моральної шкоди у сумі 30000 гривень є завищеним та виходячи із засад розумності та справедливості із обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь потерпілої ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 2000 грн.
Окрім того із долученої до матеріалів справи квитанції (а.с.41) вбачається, що витрати потерпілої ОСОБА_5 на правову допомогу складають 1000 грн, що підлягає до відшкодування обвинуваченим .
У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Витрати пов`язані із залученням експертів в кримінальному провадженні становлять 2288 грн за проведення експертизи та підлягають до відшкодування обвинуваченим в користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 349, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Цивільний позов потерпілої в справі задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_3 в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди 2000 грн а також 1000 грн у відшкодування витрат за надання правової допомоги.
Речовий доказ: циліндричний механізм замка вхідних дверей квартири, надані потерпілою ОСОБА_5 чотири ключі, вилучені під час огляду місця події 16.07.2018 року, паперова бирка з дверей балкону та вилучений ключ у ОСОБА_4 , що знаходяться на зберіганні в кімнаті речових доказів Коломийського ВП ГУНП в Івано- Франківській області повернути потерпілій в справі ОСОБА_5 , а DWD диск із відеозаписами та фотознімками, що знаходяться при матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах цієї справи.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (рахунок UА0009266, код доходу 24060300, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), отримувач УК у Косівському районі, код отримувача 38026046) 2288,00 грн. витрат за проведення товарознавчої експертизи.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку сторонам вручити негайно.

Суддя ОСОБА_1