ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/632/20Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Справа № 703/781/20 Категорія: КК України: Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2020 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилиповичі Київської області, а жителя АДРЕСА_1 , (зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), рома, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в силу ст.89 КК України, несудимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України 1 роки обмеження волі;

- за ч. 3 ст. 357 КК України 1 рік обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 покарання 4 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, залишений дотеперішнім тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому рахувати з 24 січня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 628 грн. 04 коп. процесуальних витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст.100 КПК України,

В С ТА Н О В И Л А :

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 23 січня 2020 року близько 20 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку №9 по провулку Московському в м. Сміла, з корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я і виразилось у нанесенні ударів кулаками та ногами по голові та тулубу, відкрито заволодів речами ОСОБА_9 , а саме: мобільним телефоном марки «Xiaomi 3S», вартістю 1670 грн., павербанком марки «ZМІ», моделі РВ810-WН 256грн. 67 коп., зимовою курткою із шкірозамінника «HUANQIU» - 533 грн. 33 коп.; зимовими шкіряними рукавичками - 193 грн. 33 коп., офіційними документами:

- банківською карткою «Арсенал» «Ощадбанк» НОМЕР_1 , виданою на ім`я ОСОБА_9 ;

- банківською карткою «Арсенал» «Ощадбанк» НОМЕР_2 , виданою на ім`я ОСОБА_9 ;

- банківською «золотою карткою «Універсальна» «Приватбанк» НОМЕР_3 , виданою на ім`я ОСОБА_9 ;

- банківською «золотою карткою для виплат» «Приватбанк» НОМЕР_4 , виданою на ім`я ОСОБА_9 ;

- банківською «золотою карткою для виплат» «Приватбанк» НОМЕР_5 , видана на ім`я ОСОБА_9 та його важливими документами: ID паспортом громадянина України, пенсійним посвідченням, ідентифікаційним кодом, довідкою МСЕК про встановлення ІІ- ї групи інвалідності без терміну та військовим квитком, чим заподіяв потерпілому шкоду на загальну суму 2 653, 33 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник просять вирок районного суду змінити, призначивши ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки призначене йому покарання за своєю суворістю

не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого. При цьому зазначають, що судом першої інстанції не враховані обставини, які пом`якшують покарання, а саме такі як: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування шкоди потерпілому, перебування на утриманні 6 малолітніх та неповнолітніх дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону місцевим судом виконані.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого; за ч.1 ст.357 КК України викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів, за ч.3 ст.357 КК України незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі не оспорюється висновок про доведеність винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 , який визнав винуватість в повному обсязі та не заперечує проти кваліфікації його дій, то в даному випадку колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , судом першої інстанції дотримано загальні засади призначення покарання, враховано тяжкість вчинених злочинів, один з яких відповідно до ст.12 КК України класифікується як тяжкий, позитивну характеристику, вважається несудимим, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Водночас колегія суддів враховує пом`якшуючи покарання обставини: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Доводи апеляційної скарги про перебування на утриманні ОСОБА_10 шістьох малолітніх дітей, колегія суддів оцінює критично, оскільки згідно наявної в матеріалах справи довідки (а.к.п.149) батьком дітей записана інша особа.

За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого, який ніде не працює, вчинив корисні умисні злочини, на спеціальних обліках не перебуває, місцевий суд обґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкцій ч.2 ст.186, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України 4 роки позбавлення волі, яке за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підстав для пом`якшення покарання та застосування положень ст.75 КК України, як на цьому наполягає обвинувачений та його захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції достатньо врахував низку обставин, які мають значення для визначення виду і розміру покарання.

Інших підстав, які б давали можливість застосувати ст.75 КК України апелянтом не наведено, та колегія суддів не встановила.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

При таких обставинах призначене ОСОБА_10 покарання без застосування положень ст. 75 КК України ґрунтується на вимогах закону і є домірним злочину.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Переконливих аргументів, які б свідчили про порушення судом приписів статей 50, 65 КК України, або доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі через його суворість, у апеляційній скарзі не міститься.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 липня 2020 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий суддя -

Судді -