№ 207/1052/20
№ 1-в/207/112/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське подання начальника Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону або пом`якшення призначеного покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, має професійно-технічну освіту, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.05.2020 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік,

В С Т А Н О В И В :

До Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська надійшло подання начальника Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 року за № 2617-VIII щодо зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону або пом`якшення призначеного покарання відносно засудженого ОСОБА_4 .

Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 з 08.07.2020 року перебуває на обліку в Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

01.07.2020р набув чинності закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 р. № 2617-VIII, яким санкцію частини першої статті 309 КК України було змінено з позбавлення волі на обмеження волі.

Представник органу пробації ОСОБА_5 до початку судового засідання подала заяву та підтримала подання та просила проводити розгляд справи за її відсутності.

Прокурор заперечив щодо задоволення подання, оскільки вважає, що відсутні підстави для його задоволення.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши думку прокурора та дослідивши матеріали подання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України суд, під час виконання вироків має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 74 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) по вирішенню питання, пов`язаного із виконанням вироку суду, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII.

Вказаним Законом внесені зміни до ч. 1 ст. 309 КК України, якими встановлено, що незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту караються штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років. Отже, відповідно до внесених змін у статтю не передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Вирішуючи подання органу пробації в частині зниження покарання засудженому до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону, суд керується наступним.
Згідно ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Із приписів ч. 3 ст. 74 КК України вбачається, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Положення ч. 3 ст. 5 КК України передбачають, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Суд зауважує, що положення ч. 3 ст. 74 КК України застосовуються у тому разі, коли за ч. 1 ст. 309 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1449-VI від 04.06.2009) призначено максимальне покарання - 3 роки позбавлення волі, відтак зниження до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) буде до 5 років обмеження волі.

Враховуючи, що засудженому вироком від 13.05.2020р. призначено покарання не у максимальній межі покарання за ч. 1 ст. 309 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 1449-VI від 04.06.2009), суд вважає за необхідне відмовити в частині задоволення подання щодо зниження покарання ОСОБА_4 до максимальної межі покарання, встановленої санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), оскільки вказані обставини ніяким чином не поліпшують становище ОСОБА_4 , а навпаки погіршать становище останнього, що прямо суперечить положенням частин 1, 3 ст. 5 КК України.

Окрім того, вирішуючи подання органу пробації в частині пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання, суд керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вироком від 13.05.2020 року засуджений ОСОБА_4 , на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленим іспитового строком тривалістю в 1 рік та на останнього покладено обов`язки, визначені пунктами 1, 2 ч. 1; п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд зауважує, що іспитовий строк втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання, якщо засуджений не виконає умови випробування, і перспективу остаточного звільнення від відбування покарання і навіть пільгового погашення судимості, якщо умови випробування будуть виконані. Альтернатива таких можливостей визначає основний зміст і значення іспитового строку. Він полягає в наданні засудженому певного часу для того, щоб своєю законослухняністю і ставленням до виконання покладених на нього обов`язків довести своє виправлення без реального відбування покарання.

Крім того, важливе правове значення іспитового строку полягає і в тому, що несприятливі наслідки (реальне відбування призначеного покарання) можливі тільки за порушення умов випробування, вчинені в період проходження цього строку. Будь-які порушення, вчинені за його межами, до уваги не беруться. Значення іспитового строку полягає також у тому, що тільки протягом цього проміжку часу особа визнається судимою і за її поведінкою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Має значення й те, що іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його поважати закони, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - бути остаточно звільненим від відбування призначеного основного виду покарання або реально його відбувати.

Тобто, засуджений ОСОБА_4 не відбуває реального покарання у виді позбавлення волі, яке призначено вироком від 13.05.2020, а проходить випробування за результатами якого, останнього або буде звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, або ж він буде відбувати призначене судом покарання у разі порушення умов звільнення, передбачених частинами 2, 3 ст. 78 КК України.

Ураховуючи зміни внесені згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018 до ч. 1 ст. 309 КК України, суд, на переконання органу пробації, має пом`якшити засудженому ОСОБА_4 призначене покарання у виді позбавлення волі на інше, яке передбачено в санкції вказаної статті із змінами внесеними вищевказаним Законом, зокрема на: штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт або обмеженням волі.

Суд зауважує, що засудженому ОСОБА_4 лише можливо призначити покарання у виді виправних робіт, або обмеження волі, оскільки інші покарання, передбачені санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) можливо відбувати лише реально, що у даному випадку погіршує становище останнього, так як ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Разом з цим, суд відзначає, що норми Загальної частини Кримінального кодексу України не передбачають можливості застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Одночасно, особі, яка відбуває покарання (реальне відбуття) можливо застосувати правила, встановлені ч. 1 ст. 72 КК України, про що законодавцем прямо вказано в ч. 3 ст. 74 КК України.

Тобто, допоки засуджений ОСОБА_4 перебуває на випробуванні, суд позбавлений можливості перевести призначене покарання у виді позбавлення волі в інший вид покарання (виправні роботи, обмеження волі), передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018), оскільки Закон України № 2617-VIII від 22.11.2018 не містить Перехідних положень, які б в певній мірі врегулювали співвідношення переведення покарання у виді позбавлення волі по відношенню до інших покарань, а також відсутність в Кримінальному кодексі України прямої норми щодо можливості застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Подвійне тлумачення положень ч. 3 ст. 74 КК України щодо застосування положень ч. 1 ст. 72 КК України до особи, яка звільнена від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - суд вважає недопустимим, оскільки це прямо суперечить принципу правової визначеності та загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права та законності. Суд наголошує, що у разі перегляду рішення судом апеляційної інстанції, неправильне тлумачення закону, зокрема ч. 3 ст. 74 КК України, яке суперечить його точному змісту (п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України), відповідно до положень ст. 409 КПК України, є підставою для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що подання органу пробації в частині пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі до покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018) є передчасним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Окрім того, суд наголошує, що у разі настання умов, передбачених ч. 2, 3 ст. 78 КК України, до засудженого ОСОБА_4 можливо застосувати положення частин 1, 3 ст. 74 КК України та замінити призначене покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням, передбаченим санкцією ч. 1 ст. 309 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2617-VIII від 22.11.2018).

Так, у випадку настання обставин, передбачених ч. 2 ст. 78 КК України, тобто якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання, - заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням з перерахуванням за правилами, встановленими ч. 1 ст. 72 КК України буде вирішуватись судом, який своїм рішенням скасовуватиме звільнення від відбування покарання та направлятиме засудженого для відбування призначеного покарання.

Разом з цим, за настанням умов, визначених ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, - заміна призначеного покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням буде вирішуватись судом, який розглядатиме справу щодо вчинення засудженим нового кримінального правопорушення під час іспитового строку, та під час призначення покарання, за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України суд замінить покарання у виді позбавлення волі іншим покаранням.

За вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.05.2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, та відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, що унеможливлює застосування норми п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Аналізуючи положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VII від 22.11.2018 року, який набрав законної сили 01.07.2020 року, і має зворотню дію в часі в частині санкції ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку з виключенням такого виду покарання як позбавлення волі, а також положення ст.ст.72, 74, 75 КК України, суд приходить до висновку, щодо можливості звертатися до суду з поданням про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року виключно у випадку реального відбування засудженим призначеного вироком покарання. Однак вироком суду до засудженого ОСОБА_4 застосоване положення ст.75 КК України і він звільнений від відбування покарання з випробуванням, тобто фактично призначене покарання у виді позбавлення волі засудженим не відбувається, а тому вирішення питання щодо приведення вироку суду у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VII від 22.11.2018 року та застосування положень ч.3 ст.74 та ч.1 ст.72 КК України та зарахування відбутої частини покарання є неможливим.

Крім того, будь-яких негативних наслідків для засудженого не настає, оскільки у випадку виконання ним покладених на нього обов`язків та не вчинення нового злочину після закінчення іспитового строку засуджений звільняється судом від призначеного йому покарання, в той час як у разі скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого для відбування призначеного покарання, суд може вирішити питання про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення судового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 72, 74, 75, 78 КК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Південного районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону або пом`якшення призначеного покарання засудженому ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 р. №2617-VIII щодо зниження покарання до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового Закону або пом`якшення призначеного покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1