279/435/21
1-кс/279/79/21
іменем України
02 лютого 2021 року
В С Т А Н О В И В:
Дізнавач звернувся з клопотанням про арешт майна в якому вказав, що 29.01.2021 року о 12 годині працівниками СРПП Коростенського РУП під час патрулювання вул.Щорса, неподалік будинку №1 в м.Коростень, було помічено громадянина ОСОБА_4 який мав неадекватну поведінку. Під час бесіди з ОСОБА_4 йому було запропоновано пред`явити документи, на що останній добровільно дістав з кишені куртки металеву ємність в середині якої знаходились таблетки різних кольорів з маркуванням Т1, Т2, Т3, ТМ2 в кількості 9 цілісних та 1 половинки.
Під час проведення огляду місця події в період часу з 13 години по 13 годину 45 хвилин було вилучено металеву ємність з таблетками, змив з металевої ємності, які визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Таким чином у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вищевказане майно може мати істотне значення у розслідуванні кримінального правопорушення, тому клопотав про накладення на нього арешту.
Постановою дізнавача від 29.01.2021 року металеву ємність з вмістом різнокольорових таблеток в кількості 9 штук цілих та 1 половинки, змиви на марлевий тампон визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до 171 ч.5 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Порушення строків подання клопотання до суду не встановлено.
Відповідно до вимог ст.167 КПК України, вищеназване вилучене майно має статус тимчасово вилученого.
У відповідності до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною 2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Слідчим суддею встановлено, що є всі підстави вважати, що лише частина майна, на яке слідчий просить накласти арешт, може бути предметом злочинного посягання та використано як доказ факту і обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ст.309 ч.1 КК України.
Змиви, які зафіксовані, як матеріальні об`єкти створені безпосередньо органом слідства, вони не належать іншій фізичній чи юридичній особі, яка, в разі не накладення на них арешту, може заявити про свої права та таке майно. Не містить клопотання і обгрунтування того, що існують ризики зникнення або знищення таких об`єктів, які створені органом досудового розслідування та перебувають у його володінні.
Згідно ст.170 ч.1 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При цьому враховується розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для власника.
Визнання певних речей чи предметів речовими доказами не вимагає безумовного накладення на такі речі арешту.
Отже, відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим доведено необхідність арешту лише частини зазначеного вище майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.
З врахуванням наведеного клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 167, 170-173 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на металеву ємність з таблетками різних кольорів, які мають маркування Т1, Т2, Т3, ТМ2 в кількості 9 цілісних та 1 половинки, які поміщені до спецпакету №ЕХР0209648, з забороною розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
В накладенні арешту на змиви, що зроблені на марлевий тампон, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Слідчий суддя : ОСОБА_1