Справа № 463/4126/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1166/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року про відмову у задоволенні скарги,

в с т а н о в и л а :

цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 05.05.2020 року.
Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року, скасувати вказану ухвалу, згідно якої відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 05.05.2020. Визнати протиправним невнесення працівниками ТУ ДБР, розташованого у м.Львові відповідних відомостей на підставі заяви ОСОБА_6 від 05.05.2020 року та порушення прав гарантованих ст.56 КПК України. Зобов`язати ТУ ДБР, розташоване у м.Львові внести відповідні відомості на підставі заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 05.05.2020 року до ЄРДР.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, оскільки слідчий суддя зобов`язаний був застосувати норми Конституції України, як норми прямої дії її захистити його права гарантовані п.1 ч.2 ст.56 КПК України, а також слідчий суддя зобов`язаний був захистити його права передбачені ст.40 Конституції України, ст.56 КПК України.

Вказує, що оскаржуваною ухвалою слідчий суддя порушив норми процесуального права, а саме вимоги ст.ст.1,2 КПК України.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.ст.55, 56, 214 КПК України. В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, в порушення вимог ч.1 ст.214 КПК України, не обґрунтував, чому заява про кримінальне правопорушення від 12.05.2020 року не являється повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення та чому працівники Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові, мали право не вносити дані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Наголошує, що ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року не відповідає фактичним обставинам справи, а висновки суду не підтверджуються доказами.

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року покликається на те, що такий пропущено з поважних причин, оскільки апелянт не був присутнім при оголошенні оскаржуваної ухвали, і отримавши 03.10.2020 року рекомендованим листом ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року фізично не мав можливості виконати вимоги ухвали щодо апеляційного оскарження, так як зміст вказаної ухвали став відомий йому тільки 03.10.2020 року.

В судове засідання скаржник не з`явився, в апеляційній скарзі зазначив, що її розгляд просить проводити у його відсутності. Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив. З урахуванням наведеного та положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі осіб, які без поважних причин не з`явились до суду.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що в її задоволенні слід відмовити.
Щодо поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року про відмову у задоволенні скарги, то матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження, а відтак колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити.
Як вбачається зі змісту скарги ОСОБА_6 , останній звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Державного бюро розслідувань, щодо невнесення відомостей про вчинені суддею Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.364, 375 КК України.
Відповідно до ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.
Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано «Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139. Згідно з п.1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Попередня кваліфікація є однією із складових відомостей, які слідчий (прокурор) вносить до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У разі наявності підстав, що зумовлюють зміну кваліфікації на стадії досудового слідства, може мати місце доповнення та зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненому діянню буде надана правильна кваліфікація.
На підставі п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий повноважний приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі й щодо зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення за наявності для того обґрунтованих підстав, як то, об`єктивних даних, які б дали йому змогу встановити відповідність ознак того чи іншого діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Отже, правова кваліфікація дій особи визначається саме слідчим, який відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України є самостійним у своїй процесуальній діяльності, виходячи із фактичних обставин, які дійсно свідчать про ознаки певного складу злочину.
Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
При цьому зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим Кримінальним кодексом України.
Таким чином, КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень, що містять у собі відомості про склад кримінального правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною 1 ст. 364 КК України передбачена відповідальність за вчинення зловживання владою або службовим становищем, тобто умисного, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 КК України відповідальність настає за вчинення того самого діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Таким чином, злочин, передбачений ст. 364 КК України є закінченим з моменту настання наслідків.

Суб`єктивна сторона службового зловживання характеризується умисною чи змішаною формою вини. При цьому діяння вчинюється лише з прямим умислом, а щодо наслідків вина може бути як у формі умислу, так і необережності.

Частиною 1 ст. 375 КК України передбачена відповідальність за постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови.

Об`єктивна сторона злочину полягає у постановленні неправосудного судового акта, що припускає: а) його складання; б) підписання суддею (суддями); в) проголошення (доведення його змісту до відома учасників провадження).

Окрім цього, рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року № 7-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), статтю 375 Кримінального кодексу України.
Встановивши невідповідність Конституції України (неконституційність) статті 375 Кодексу, Конституційний Суд України визнав за доцільне відтермінувати втрату чинності цією статтею на шість місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про її неконституційність для проведення нормативного регулювання Верховною Радою, встановленого статтею 375 КК України, що визнана неконституційною, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів вважає, що слідчий суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність службової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя ретельно перевірив доводи скарги та обґрунтовано послався на те, що в ній відсутні передбачені ч.5 ст.214 КПК України об`єктивні дані, які б вказували на наявність у діях судді кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 364, 375 КК України.
За результатами розгляду скарги ОСОБА_6 , який відбувся відповідно до вимог ст.306 КПК України, слідчим суддею постановлено ухвалу про відмову у задоволенні скарги. Таке рішення, на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим з дотриманням положень ст.370 КПК України.
В ході апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, а тому, така ухвала підлягає залишенню в силі.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 09 вересня 2020 року.
Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді