Справа № 214/5093/20
1-кп/214/879/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 1261 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 365 КК України

сторони кримінального провадження та інші та учасники судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у судовому засіданні просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики які існували на момент обрання вказаного запобіжного заходу не відпали.

Представник потерпілого ОСОБА_5 підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою, зокрема у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту в нічний час доби або у вигляді особистої поруки, про що також надали суду відповідне письмове клопотання.

Обговоривши з учасниками судового провадження подані клопотання суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.17 Закону України №3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність залишення під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжких злочинів, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.

Крім того, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності продовження тримання останнього під вартою, при цьому враховуються інші обставини, що встановлені судом при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання його під вартою, які на теперішній час зменшилися.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.3 ст. 365 КК України, строком на два місяці до 07 грудня 2020 року.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що останній раніше не судимий, має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , а також з 2004 року постійне місце мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де характеризується виключно з позитивної сторони. Окрім цього ОСОБА_3 має міцні соціальні зв`язки, є одруженим, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Суд враховує положення ч.ч.1, 4 ст.194 КПК України та вважає, що прокурором не доведено обставин вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, до обвинуваченого ОСОБА_3 для запобігання ризикам, зазначених у судовому засіданні, буде недостатнім.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що захисником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_6 наведено достатньо підстав для зміни запобіжного заходу його підзахисному на домашній арешт, оскільки прокурором чітко не зазначено та не доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання останнього під вартою.

Суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції не винуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy)[ВП], заява №26772/95, п.153, ECHR 2000-IV).

Згідно п.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів («Невмержицький проти України»).

У силу вимог п.3 ст.5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст.62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде суперечити п.1 ст.5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави.

У відповідності до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на домашній арешт, суд, окрім обставин, зазначених захисником, враховує позицію сторони обвинувачення щодо наявності ризиків передбачених ст.177 КК України, а саме, запобігання спробам переховуватись від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також час перебування обвинуваченого під вартою, без прийняття судом рішення по суті висунутого обвинувачення, та вважає необхідним покласти на останнього обов`язки визначені ст.194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід достатньо забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

На час розгляду судом питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинуваченого відсутні, також останній має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, існування обґрунтованого обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, а ризики, передбачені ст.177 КПК України значно зменшились, тому приходить до висновку щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з тримання під вартою, на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, строком на два місяці, до 02 лютого 2021 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки: заборонити залишати своє фактичне місце мешкання, цілодобово; за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду; заборонити контакти із будь-якими іншими учасниками кримінального провадження.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання відповідному підрозділу органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Органу національної поліції негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 з під варти в залі суду негайно.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складено та проголошено 07 грудня 2020 року

Суддя ОСОБА_1