ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1247/20 Справа № 205/6749/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001767 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 року, клопотання слідчого СВ Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, старшого лейтенанта ОСОБА_8 погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 задоволено. Обрано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб, тобто до 20 години 30 хвилин 30 жовтня 2020 року.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, офіційно не працевлаштований, будь-яких осіб на утриманні не має, вік та стан його здоров`я, його роль у вказаному кримінальному правопорушенні, обставини при яких було вчинено таке кримінальне правопорушення (під час триваючого конфлікту у стані алкогольного сп`яніння). Також слідчий суддя зазначив, що в даному випадку доведеність ризиків та обґрунтованість доводів щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам протиправної поведінки підозрюваного, а при обранні відносно останнього менш суворого запобіжного заходу, підозрюваний із високою долею ймовірності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню.
На думку апелянта, суд при вирішення клопотання слідчого відступив від принципу індивідуального підходу, оскільки сама по собі тяжкість злочину не може бути безумовною підставою для застосування найбільш сурового запобіжного заходу.
Слідчий суддя також не обґрунтував свої висновки щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України і обмежився лише переліком їх. Одне тільки посилання суду на відповідну норму закону, без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердженнями проте, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі переховуватися або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання під вартою.
Слідчий суддя також не обґрунтував своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вважає, що наведені в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею «обґрунтування» наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує на небажання слідчого судді врахувати фактичні обставини справи та данні що характеризують особу затриманого, а саме ОСОБА_7 , має постійне місце мешкання за місцем реєстрації, раніше не судимого, до адміністративної відповідальності не притягувався. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки. В порушення вимог, в ухвалі слідчого судді не обґрунтовано висновки щодо неможливості запобігти ризику або ризикам , зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
В судовому засіданні не здобуто доказів ухилення ОСОБА_7 від явки до слідчого, що свідчить про не перешкоджання слідству та виконання процесуальних обов`язків. Також не доведено наявності достатніх підстав вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою змінити їх показань.
Під час апеляційного перегляду підозрюваний ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу захисника, просили її задовольнити та скасувати ухвалі слідчого судді.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного.
В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані у повному обсязі.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст. 193, 194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства, та речовими доказами.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема те, що у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Обґрунтованими є й висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може вчинити спроби ухилитися від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
При цьому судом першої інстанції враховано вагомість доказів вини підозрюваного ОСОБА_7 , тяжкість покарання за вчинення вищевказаного злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, вік та стан здоров`я ОСОБА_7 ,те що він є працездатним, однак не працює та не навчається, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, на утриманні дітей та непрацездатних осіб не має, вчинив тяжкий злочин проти здоров`я.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що зазначені ризики є суттєвими, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, на якому наполягали підозрюваний та його захисник, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях підозрюваного, не можуть їм запобігти.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необгрунтованими.
Доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя не взяв до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки були оцінені судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Всі інші доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.
На переконання колегії суддів ухвалюючи рішення слідчий суддя з достатньою повнотою врахував всі обставини, які в силу вимог ст.ст. 177, 178, 184 КПК України могли вплинути на його висновки.
Порушень вимог чинного КПК України, як могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді або її зміни, не встановлено.
Отже ухвала слідчого судді є законною, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника в інтересах підозрюваного залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 303, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3