ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/444/21 Справа № 182/6406/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженн № 40002187 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополь Дніпропетровської області, без місця реєстрації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю:
обвинуваченого ОСОБА_7
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням ухвали про виправлення описки, до 07 лютого 2021 року включно, а також відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу.
В обґрунтування рішення про продовження строку тримання під вартою суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні встановлено, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, до чого його може спонукати тяжкість можливого покарання; може продовжити вичнювати злочини, аналогічні тим, в якому він обвинувачується; впливати на малолітню потерпілу. Також суд врахував репутацію обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не має постійного місця роботи та законних джерел доходів, що може стати причиною вчинення ОСОБА_7 нових злочинів, так як це є єдиним його джерелом заробітку. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нового злочину вже невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі. Все це, на думку суду та з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою обвинуваченого.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з її невмотивованістю та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та просить постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з встановленням обов`язків, передбачених КПК України.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам, що ОСОБА_7 , має постійне місце проживання та у його оточенні є особи, які можуть, у випадку необхідності, забезпечити його усім необхідним (їжа, одяг, тощо). Також, обвинувачений зазначав, що до нього приїжджає його мати, яка зобов`язується забезпечити дотримання ним запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Крім того, на думку захисника, не доведеним є ризик впливу на малолітню потерпілу, оскільки в матеріалах справи є заява законного представника потерпілої, щоб справа розглядалась за їх відсутності. Посилається на те, що обвинувачений не має на меті ухилятись від суду, оскільки вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у вчиненому, у зв`язку з чим вважає можливим застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в скарзі просили її задовольнити, а ухвалу суду в частині продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Потерпіла та її законний представник в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та дату апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про поважність причин неявки та про відкладення судового засідання до суду не надходили.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Частину другу статті 392 КПК України Законом України від № 1027-ІХ від 02.12.2020 року Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, який набрав чинності 14.01.2021 року, доповнено абзацом другим, відповідно до якого ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановленої на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу;. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Як видно з матеріалів справи, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження 40002187 з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції від 10 грудня 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду та продовжити займатись злочинною діяльністю та вчинити інше тотожне кримінальне правопорушення (п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії ці ризики не зменшились.

При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , а саме у вчиненні тяжкого злочину стосовно малолітньої особи.

Водночас, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду про доведеність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України у виді незаконного впливу на малолітню потерпілу, зокрема і з тих підстав, що прокурор цей ризик не заявляв в клопотанні про продовження строку тримання під вартою. Проте, з огляду на те, що по суті суд першої інстанції прийняв правильне і обґрунтоване рішення, цей факт не може розцінюватись як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке б потягло скасування судового рішення та відмову в задоволенні клопотання прокурора.

Апеляційний суд також зважає на початкову стадію судового провадження та, що строк перебування ОСОБА_7 під вартою не є надмірним.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При вирішенні питання щодо обґрунтованості обраного виду запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відомості про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, не має місця реєстрації, раніше неодноразово засуджувався за тотожні корисливі злочини проти власності, в тому числі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, проте знову вчиняв злочини, зокрема і в період іспитових строків. Ці обставини підтверджують існування вищезазначених ризиків та наявність яких перешкоджає застосуванню стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, висновки суду, що встановленні при обранні запобіжного заходу ризики, не зменшились і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання обвинуваченого під вартою, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства.

Судом першої інстанції належним чином врахована усталена практика Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду розглянути питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів і з наведення належним та достатніх мотивів суд першої інстанції відмовив стороні захисту в застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Не встановлено таких підстав і апеляційним судом під час апеляційного провадження.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини що стосується порушення, статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, тому звертає увагу на рухкримінального провадження, періодичність призначення судових засідань та не вважає, що загальний строк тримання ОСОБА_7 під вартою є надмірним,.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам, що ОСОБА_7 , має постійне місце проживання та у його оточенні є особи, які можуть, у випадку необхідності, забезпечити його усім необхідним (їжа, одяг, тощо), а також, що до обвинуваченого приїжджає його мати, яка зобов`язується забезпечити дотримання ним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, спростовуються матеріалами справи, оскільки ці обставини були предметом розгляду судом першої інстанції і отримали належу правову оцінку.
Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини на які посилається захисник, не зменшують існуючих ризиків та не є достатнім стримуючим фактором їх настання.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 199, 331, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК Українизалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4