печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката: ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/50913/19-к від 24.09.2020 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0001426 від 05.10.2015, -
ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/50913/19-к від 24.09.2020 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0001426 від 05.10.2015.

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, що прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001426, досудове розслідування якого проводиться Головним слідчим управлінням НП України.
23.09.2019, прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 19.09.2019 в ході проведення обшуків за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 , зокрема: автомобілів марки «Lexus 570» 2011 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та марки «Audi Q7» 2007 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 , які належать на підставі права власності ОСОБА_5
24.09.2019, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (судова справа 757/50913/19), клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001426 задоволено в повному обсязі.
Під час задоволення клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, беручи до уваги наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, доведеність необхідності такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя зазначив за необхідне, з метою забезпечення збереження речових доказів, накласти арешт на вищевказане вилучене майно.
Враховуючи відсутність речей та документів, вилучених під час проведення обшуків в автомобілях, відсутність в транспортних засобах ознак знарядь вчинення кримінального правопорушення, відсутність слідів або інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також враховуючи факт добросовісного набуття ОСОБА_5 права власності на арештовані автомобілі марки «Lexus 570» 2011 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та марки «Audi Q7» 2007 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 , зазначаємо, що арешт даних автомобілів не може допускатися з метою збереження речових доказів чи спеціальної конфіскації, оскільки в повному обсязі відсутня сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Як вже зазначалось, 24.09.2019, під час задоволення клопотання прокурора ОСОБА_6 слідчим суддею ОСОБА_7 накладено арешт на вищевказане майно, саме з метою забезпечення збереження речових доказів.
З відповіді Центру забезпечення ГУ НП в Полтавській області від 24.04.2020 на адвокатський запит ОСОБА_3 , стало відомо, що протягом арешту автомобілі знаходяться на відкритій місцевості, де на них впливають зовнішні фактори у вигляді вітру, дощу, розпочинаються корозійні явища, що негативно впливає на технічний стан автомобілів.
Встановивши порушення умов зберігання транспортних засобів протягом майже одного року, 15.07.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у судовій справі № 757/27516/20 задоволено клопотання адвоката ОСОБА_3 , та скасовано арешт накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019, а саме в частині користування автомобілями.
Проте, необхідність подальшого перебування транспортних засобів, які належать ОСОБА_5 під арештом в частині розпорядження з метою недопущення їх відчуження або знищення задля подальшої конфіскації шляхом примусового безоплатного вилучення у власність держави, або для забезпечення цивільного позову потерпілих у кримінальному провадженні також є недоцільним.
Слідством не визначено суму збитків в кримінальному провадженні, а майнових вимог до ОСОБА_5 жодною зі сторін кримінального провадження в процесі досудового розслідування не заявлено.
Поряд з цим, ухвалою Печерського районного суду м. Києва, від 01 листопада 2019 у справі 757/55635/19, було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 на підставі права власності, зокрема: нежиле приміщення (дрібнооптовий магазин) з навісом літ. А-1 загальною площею 1 114,1 кв.м; житловий будинок загальною площею 146,5 кв.м; земельну ділянку кадастровий номер: :05:001:0113, площею 0,12 га; квартиру загальною площею 90,9 кв.м; частку 65/100 в громадських будівлях; нежитлові приміщення (магазин продовольчих товарів а також частку 1/50 житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, розташований за адресою) та інш. нежитлові приміщення.
Таким чином, подальше перебування автомобілей марки «Lexus 570» 2011 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та марки «Audi Q7» 2007 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 під арештом в частині розпорядження з метою збереження речових доказів, подальшої конфіскації у власність держави чи забезпечення цивільного позову потерпілих у кримінальному провадженні є недоцільним, у зв`язку з встановленим порушенням правил зберігання автомобілів, що призвело до їх пошкодження та псування.
Перебування автомобілей під арештом для подальшої конфіскації у власніть держави чи забезпечення цивільного позову потерпілих у кримінальному провадженні не є розумним та співмірним завданням кримінального провадження, оскільки майнові вимоги до ОСОБА_5 відсутні, а окрім транспортних засобів, під арештом знаходиться вагома кількість іншого, нерухомого майна, якого у разі пред`явлення цивільного позову буде достатньо для забезпечення матеріальних вимог.
На сьогодні, додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права ОСОБА_5 в тому числі щодо позбавлення останньої права власності, слідством не наведено.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засідання вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні, зазначивши, що 21 липня 2020 року було повторно накладено арешт на транспортні засоби, які належать ОСОБА_5 .

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, пояснення адвоката, заперечення прокурора, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001426, досудове розслідування якого проводиться Головним слідчим управлінням НП України.

23.09.2019, прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 19.09.2019 в ході проведення обшуків за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 , зокрема: автомобілів марки «Lexus 570» 2011 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та марки «Audi Q7» 2007 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 , які належать на підставі права власності ОСОБА_5

24.09.2019, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (судова справа 757/50913/19), клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001426 задоволено в повному обсязі.

15.07.2020 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у судовій справі № 757/27516/20 задоволено клопотання адвоката ОСОБА_3 , та скасовано арешт накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019, а саме в частині користування автомобілями.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2020 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що вилучене майно є речовим доказом, а відтак з метою збереження речових доказів, слідчий суддя прийшов до переконання про необхідність накладення арешту.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
За встановлених обставин слід дійти висновку, що вказане майно не має відношення до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001426 від 05.10.2015, тобто відсутні підстави вважати, що вказане майно містить ознаки речових доказів та як наслідок співвідносяться з предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні, з чого вбачається, що дана версія органу досудового розслідування належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.
Разом з цим, в судовому засіданні стало відомо, що в арешті майна, який був накладений ухвалою слідчого судді у справі № 757/50913/19-к, відпала необхідність, оскільки 21.07.2020 ухвалою слідчого судді у справі № 757/29933/20-к було повторно накладено арешт на вищезазначені транспортні засоби.
Наряду із вказаним, аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту накладеного на речі які, було вилучено під час обшуку слідчий суддя приходить до висновку, що зазначені доводи не вказують на обґрунтованість накладення арешту на майно, так як вказане майно не співвідноситься з предметом досудового розслідування.
Слідчий суддя приймаючи до уваги ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з підстав наведених вище.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/50913/19-к від 24.09.2020 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0001426 від 05.10.2015 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.09.2019 у справі № 757/50913/19 в частині заборони розпоряджання автомобілями марки «Lexus 570» 2011 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_5 , та марки «Audi Q7» 2007 року випуску, VIN код (номер шасі (рами)): НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_5 .
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1