ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/6241/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/787/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: звільнення від відбування
покарання за хворобою

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції м. Херсоні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 червня 2020 року про відмову в звільненні від подальшого відбування покарання за хворобою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянин України, зареєстрованого та до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 09.11.2015 року Галицьким районним судом м. Львова за ч.2 ст.121 КК України на 8 років позбавлення волі. Початок строку: 12.10.2014 року, кінець строку: 18.06.2021 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування подальшого покарання за хворобою. В обґрунтування свого висновку судом указано, що відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії Херсонської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 61 філії «ЦОЗ ДКВС України» в Херсонській області від 22.04.2020 засудженому ОСОБА_8 встановлено діагноз: ВІЛ-інфекція, 3 клінічна стадія. РТБ(05.03:2020) легень (дисемінований) Дестр + МБТ + М + МГ + РИФ - К + Резист І + (НЕZ) Резист ІІ+(Pt). Кат 2 Ког1 (2020). Під дію Наказу МЮ та МОЗ України від 15.08.2014 № 1348/5/572 не підпадає.
Крім того, судом враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_8 злочину, його поведінку за час відбуття покарання, зокрема те, що він двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що мав стягнення, його ставлення до праці, пасивна участь у житті установи, ступінь його виправлення, а також інші обставини, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_8 від призначеного судом покарання за хворобою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 вважає висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів указує, що хвороба ОСОБА_8 включена до Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572. Вказаний діагноз підтверджено лікарем фтизіатром у судовому засіданні, що не відображено в ухвалі суду та є порушенням вимог кримінального процесуального закону. Поза увагою суду залишились доводи самого засудженого про те, що він не отримує належного лікування та його стан здоров`я погіршився. Крім того, відповідно до вимог ст.134 КВК України якщо протягом 6 місяців з дні відбуття покарання засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнень. Зазначає, що на момент розгляду клопотання невідбутою залишилась частина покарання у виді 1 року і нових стягнень у засудженого немає. За умови звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання останній зможе отримати належну медичну допомогу.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання за хворобою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу про звільнення від покарання за хворобою, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно із ч.2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від подальшого відбування покарання. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до сформованої судової практики про застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання. Вирішуючи питання про звільнення від подальшого відбування покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, і ця хвороба перешкоджає відбуванню покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відомості щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_8 , викладені у висновку лікарсько-консультативної комісії Херсонської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 61 філії «ЦОЗ ДКВС України» в Херсонській області від 22.04.2020р., засудженому ОСОБА_8 встановлено діагноз: ВІЛ-інфекція, 3 клінічна стадія. РТБ(05.03:2020) легень (дисемінований) Дестр + МБТ + М + МГ + РИФ - К + Резист І + (НЕZ) Резист ІІ+(Pt). Кат 2 Ког1 (2020). Під дію Наказу МЮ та МОЗ України від 15.08.2014 № 1348/5/572 не підпадає. (а.п.23)
Тому твердження апелянта про те, що засуджений ОСОБА_8 має діагноз, який віднесено до хвороб, що вказані в Переліку захворювань, затвердженому Наказом Міністерства Юстиції та Міністерства Охорони Здоров`я від 15.08.2014 року № 1348/5/572, є безпідставними.
Є неприйнятними доводи захисника про те, що саме такий діагноз, який передбачений Переліком захворювань, при яких особу може бути звільнено від подальшого відбування покарання, підтверджено лікарем-фтизіатром під час допиту в судовому засіданні, що не відображено в судовому рішенні, оскільки під час перевірки матеріалів провадження, зокрема, прослуховування аудіозапису судового засідання від 03.06.2020 року вбачається, що лікар ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_8 отримує належне лікування, його стан здоров`я покращується, його діагноз не відноситься до Переліку захворювань, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції та Міністерства Охорони Здоров`я від 15.08.2014 року № 1348/5/572, що є підставою для його звільнення від відбування покарання за хворобою. Такі пояснення лікаря повністю узгоджуються зі змістом висновку лікарсько-консультативної комісії Херсонської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 61 філії «ЦОЗ ДКВС України» в Херсонській області від 22.04.2020 року, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування судового рішення через не відображення в його змісті показаній лікаря ОСОБА_10 , якими підтверджено висновок лікарсько-консультативної комісії, не має і це не суперечить встановленим судом обставинам справи.
Крім того, під час перевірки матеріалів провадження апеляційною інстанцією не встановлено фактів ненадання чи неналежного надання медичної допомоги (лікування) засудженому ОСОБА_8 ..Також відсутні дані про те, що ХСТЛ №61 позбавлена можливості чи ухиляється проводити медогляд особи або надавати необхідне, відповідно до вказаних у висновку захворювань, медичне лікування ОСОБА_8 ..
Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини, порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не може мати місце лише у зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи. Таке порушення може бути у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги (рішення від 28.03.2006р. у справі «Мельник проти України», №72286/01, пункти 104 - 106). Стаття 3 Конвенції не зазначає про обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу (рішення від 11.07.2006р. у справі «Рівьєр проти Франції», №33834/03, пункт 62).
Отже, в розумінні ст.3 Конвенції захисником в апеляційній скарзі не доведено, що у органу влади відсутня можливість здійснити всі дії, вжити заходів щодо запобігання настання негативних, шкідливих наслідків для життя чи здоров`я засудженого ОСОБА_8 ..
Дослідивши матеріали провадження, та, враховуючи те, що для звільнення особи від відбування покарання за хворобою відповідно до положень ч.2 ст.84 КК України суд також має враховати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що ОСОБА_8 під час відбування покарання у попередніх місцях позбавлення волі допустив 2 порушення режиму відбування покарання. Адміністрацією заохочувався 1 раз.У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний. Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх на інших засуджених. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає. На профілактичних обліках в установі не перебуває.
Зважаючи на те, що поведінка засудженого та ставлення до праці не є сумлінними, ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, до цього він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність, за час відбування покарання свого виправлення не довів.
Твердження захисника про те, що судом першої інстанції безпідставно враховано два стягнення, які було накладено на ОСОБА_8 та які погашено, як підстави для визнання поведінки засудженого неналежною, суперечать положенням ст.84 КК України, оскільки під час вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання за хворобою надається оцінка відомостям про особу засудженого в цілому, а тому судом обґрунтовано здійснено висновок про відсутність у засудженого сумлінної поведінки та ставлення до праці.
Колегія суддів зауважує, що захворювання, на які хворіє ОСОБА_8 , не є такими, що підпадають по дію Перелікузахворювань, які перешкоджають подальшому відбуванню покарання в місцях позбавлення волі, а тому підстави для його звільнення від відбування подальшого покарання за хворобою, відсутні.
Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання щодо засудженого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах засудженого ОСОБА_8 , колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 червня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про звільнення від відбування покарання за хворобою залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3