Справа № 344/164/21
Провадження № 1-кс/344/114/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_5 про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2020,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_6 звернулася в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою на постанову, винесену старшим слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження №00000051, від 02.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, вважаючи її передчасною.

Зазначену постанову особа, яка подала скаргу вважає необґрунтованою, оскільки не було встановлено, чи міг водій ОСОБА_7 бачити як пішохід розпочав ОСОБА_8 з узбіччя розпочав переходити проїжджу частину дороги наближаючись до смуги руху по якій він їхав та з якої відстані він міг побачити. Дана обставина має важливе значення для кримінального провадження в частині встановлення моменту виникнення небезпеки для руху.

Вважає, що призначаючи ряд експертиз за напрямком 10.1 «Дослідження обставин та механізму ДТП», задаючи вихідні дані для їх проведення слідчий помилково визначив момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 як момент відновлення руху пішоходом в напрямку смуги руху автомобіля. При чому, визначаючи момент виникнення небезпеки для руху автомобіля слідчий виходив виключно з показань водія ОСОБА_7 , які останній в ході досудового слідства змінював намагаючись уникнути кримінальної відповідальності

ОСОБА_5 вимоги скарги підтримала та просила її задоволити.

Адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив її задоволити. Вказав, що не було встановлено початок руху пішохода. Разом з тим, після скасування постанови про закриття кримінального провадження слідчим суддею 02.06.2020, в якій було вказано, що не проведено всі необхідні слідчі дії, спрямовані на отримання інших доказів та встановлення всіх обставин кримінального провадження, такі так і не були вчиненні. Слідчим не надано оцінки і іншим порушення правил дорожнього руху, а саме, ділянка дороги, якою рухався ОСОБА_7 в одному напрямку руху, має дві полоси. І він рухався по крайній лівій, а мав би рухатись по крайній праві. При цьому в своїх поясненнях зазначав, що мав намір повертати на ліво. Однак, там жодного повороту ліворуч немає. Також просив звернути увагу, що водій ОСОБА_9 неодноразово змінював сої покази.

Слідчий проти скарги заперечив, вказавши, що в межах даного кримінального провадження вичерпано всі можливі заходи для встановлення істини. Постанова про закриття повністю вмотивована.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши надані до скарги докази та матеріали закритого кримінального провадження, слідчий судя дійшла такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

30.11.2020 старшим слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №00000051, від 02.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Також, таке процесуальне рішення слідчий, прокурор приймає з урахуванням норм ст. 94 КПК України, у якій зазначається, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як зазначено в ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бєлоусов проти України» заява № 4494/07 від 7 листопада 2013 року у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява № 31939/06, п. 55).

Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження №0000051 від 02.03.2016 року, відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.03.2016 приблизно о 21 год. 40 хв., на автодорозі сполучення « Мукачеве- Львів» у напрямку м. Львів, за участю автомобіля марки MERCEDES-BENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_8 , який перебував у стані легкого алкогольного сп`яніння.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні проведено ряд слідчих (розшукових) дій та експертиз.

Як зазначається в мотивувальній частині даної постанови зазначено, що в діях водія автомобіля ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки проведеними слідчими діями та висновками судових експертиз доведено, що він не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода з моменту виникнення небезпеки для руху, як і при обраній швидкості руху, так і при максимально допустимій в населеному пункті 60 км/год. Тобто перевищення швидкості не перебуває в прямому причинному зв`язку із суспільно-небезпечними наслідками.

У діях водія ОСОБА_7 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 КУпАП, тобто перевищення встановлених обмежень швидкості руху», яке не перебуває у причинному зв`язку із наслідками, тобто настанням ДТП, оскільки він, керуючи автомобілем та рухаючись як максимально-дозволеною швидкістю в населених пунктах - 60 км/год, так із швидкістю 80,90 чи 100 км/год, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування екстреного гальмування.

В контексті цього, слідчим не надано оцінку висновку експерта за результати проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнінчої експертизи №26570/2873, який складено 18.02.2020, де в дослідницькій частині ( а.с. 13 т.1 кримінального провадження) , за вихідними даними, зазначено, що при умові якщо б водій ОСОБА_9 рухався зі швидкістю дозволеною в населеному пункті ( 60 км/год), то порівнюючи її з віддаленням автомобіля від місця наїзду на пішохода, в момент відновлення ним руху в напрямку смуги руху автомобіля, при вказаних обставинах водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом екстреного гальмування та вибором швидкісного режиму руху автомобіля в населеному пункті, тобто виконання ним вимог п.п.12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП.

Також, розглянуто рух водія ОСОБА_9 із швидкістю 133 км/год, враховуючи габаритну ширину автомобіля MERSEDES BENZ 124 ( 1,74 м) та додаткову відстань, яку б пішохід долав при своєчасному застосуванні екстреного гальмування ( 2,6-2,7), пішохід до досягнення автомобілем місця наїзду знаходився б на відстані 1,41…1,51 . від правого габариту автомобіля. Тобто, водій ОСОБА_9 , рухаючись зі швидкістю 133 км/год мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом екстреного гальмування та вибором швидкісного режиму руху в населеному пункті, тобто виконання ним вимог п.п. 12.3. та 12.4 Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху та знаходились у причинному зв`язку з ДТП.

Надано висновок за вищевказаною експертизою, що показання водія ОСОБА_7 про те, що на момент ДТП він рухався зі швидкістю 60 км/, є технічно неспроможними, про те, що рухався зі швидкістю 80 км/год не позбавлені технічної спроможності. Допустима швидкість руху автомобіля MERSEDES BENZ за умови видимості елементів дороги по напрямку його руху складає не більше 143..160 км/год. В зв`язку з тим, що ДТП мала місце в межах населеного пункту швидкість транспортних засобів в тому числі вказаного автомобіля, не повинна була перевищувати 60 км/год.

Виходячи з показань ОСОБА_7 та виходячи показань свідка ОСОБА_10 про обставини механізму розвитку ДТП, водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування як при швидкості руху автомобіля 100 км/год, так і при дозволеній швидкості руху в населеному пункті 60 км/год. ( а.с.14 т.2).

В контексті цього, також взято до уваги, але не надано належної оцінки поряд з іншими доказами, висновок експерта №5028 судової автотехнічної експертизи від 04.11.2016 Львівського НДІСЕ, яки встановлено, що у момент наїзду на пішохода швидкість руху автомобіля MERSEDES BENZ, могла складати величину 133 км/год. І за умови руху з такою швидкістю з робочого місця водія видно силует людини на проїзній частині у місці відновлення руху, що встановлено під час проведення слідчого експерименту.

Що б в свою чергу могло попередити виникнення небезпеки для руху, для усунення всяких сумнів і протиріч, щодо несподіваного відновлення руху пішохода.

Так, слідчим взято до уваги покази водія ОСОБА_11 про рух зі швидкістю 60-80 км/год., свідка ОСОБА_12 про швидкість автомобіля перед наїздом на пішохода становила 100 км/год., висновок інженерно-транспортної експертизи №4.2.-917/17 від 27.11.2017, проведеної експертами Івано-Франківського НДЕКЦ на підставі листа захисника, за яким причиною цієї дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору були обставини, які пов`язані із виникненням небезпеки для руху, на такій відстані автомобіля, в межах якої водій ОСОБА_7 , як у відповідності до своїх показань, так і показів свідка ОСОБА_10 , рухаючись зі швидкостями 60..80 км/год та 100 км/год, відповідно так і з максимально дозволеною швидкістю, був позбавлений

Таким чином, слідчим визначено, що проведеними інженерно-транспортними експертизами, встановлено, що водій ОСОБА_7 не володів технічною можливістю попередити ДТП шляхом своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху.

Так, згідно з висновком експерта №СЕ-19/109/13/3-804ІТ/20, від 06.11.2020 за вихідними даними «до моменту відновлення руху, пішохід стояв безпоседеньо біля осьової лінії дорожньої розмітки -1.3, на зустрічній для водія ОСОБА_7 смузі та перебував у полі його зору. Інших об`єктивних даних, щодо руху пішохода до місця у якому він зупинився, в ході досудового розслідування не встановлено». Надано висновок, що з причин вказаних у дослідницькій частині даного висновку в дорожній ситуації, яка розглядається, небезпека для руху для водія автомобіля марки MERSEDES BENZ 124, ОСОБА_9 з урахуванням пішохода та автомобіля один відносно одного та елементів проїзної частини дороги безпосередньо перед наїздом, з технічної точки зору виникає з моменту початку руху пішохода в напрямку смуги руху транспортного засобу.

Разом з тим, слідчим не надано оцінку висновку експерта за результати проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнінчої експертизи №26570/2873, який складено 18.02.2020, де в дослідницькій частині, а.с. 13 т.2 ( кримінального провадження) , за вихідними даними, зазначено, що при умові якщо б водій ОСОБА_9 рухався зі швидкістю дозволеною в населеному пункті ( 60 км/год), то порівнюючи її з віддаленням автомобіля від місця наїзду на пішохода, в момент відновлення ним руху в напрямку смуги руху автомобіля, при вказаних обставинах водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом екстреного гальмування та вибором швидкісного режиму руху автомобіля в населеному пункті, тобто виконання ним вимог п.п.12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, і з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП.

Пунктом 1.10. ПДРП визначено, що небезпека для руху зміна дорожньої обстановки ( утому числі рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу, чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшувати швидкість або зупинитись.

В даному, випадку не надано оцінки, небезпеки для руху, із наступними діями для такої зменшення швидкості, зупинення, з урахуванням такого, що екстреного гальмування не встановлено.

Також слід надати оцінку, перевіривши доводи адвоката ОСОБА_13 про те чи мало порушення, водієм ПДР в контексті настання дорожньо-транспортної пригоди, оскільки як він стверджує, водій рухався по крайній лівій смузі без наміру здійснення повороту чи розвороту ліворуч, тоді як права смуга була вільною.

Оскільки з показів, водія ОСОБА_9 ( т.1 а.с.50) вбачається, що проїхавши 20-30 м від задньої частини вантажного автомобіля та порівнявшись із зустрічними двома автомобілями, він відчув удар у передню ліву частину свого автомобіля, в той час розбилось лобове скло. Не зрозумівши, що сталось він різко загальмував та звернув на узбіччя з правої сторони де зупинився. Вибігши з автомобіля, побачив на правому узбіччі на відстані 3-5 м. невідому йому особу, віком близько 40-50 років, який лежав без свідомості на землі. В той же час вказує, що особу потерпілого він не побачив, так як він вибіг після автомобілів, які рухались йому на зустріч. Чи можуть бути достатньо послідовними та логічними його покази враховуючи дійсну дорожню обстановку, поміж тим враховуючи, що свідок ОСОБА_14 не згадувала у своїх показах від 05.09.2017 ( а.с. 66 т.1), про рух інших транспортних засобів, окрім того, що зупинився після настання вже дорожньо-транспортної пригоди.

Під час слідчого експерименту 28.08.2017 ОСОБА_9 вказує, що побачив пішохода, коли той стояв на зустрічній смузі, безпосередньо осьовою лінією розмітки і при наближені його автомобіля, почав перебігати.

В той же час, в протоколі допиту від 05.09.2017 ОСОБА_15 ( т.1. а.с.149), що він не правильно зрозумів запитання слідчого, а саме він не бачив, яким чином пішохід опинився посеред проїзної частини біля осьової лінії дорожньої розмітки і тому вказав, що його не бачив. Сама подія відбулась досить швидко протягом долей секунди, тому він до наїзду навіть не встиг загальмувати, а вже після наїзду поступово зупинився.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Відсутність складу кримінального правопорушення як підстава закриття справи застосовується, коли встановлено, що подія, щодо якої надійшли заява або повідомлення, відбулася, була результатом вчиненого особою діяння (дії або бездіяльність), але сама по собі не є злочином, оскільки: а) відсутній хоча б один із елементів складу кримінального правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона);б) наявні діяння, що виключають злочинність діяння.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності слідчий суддя дійшла висновку, що при винесені постанови слідчим від 30.11.2020 не надано належної оцінки висновку експертів автотехнічних експертиз № СЕ-19/109/13/3-804ІТ/20, яким встановлено, що якщо пішохід стоїть на проїзній часті та відновлює рух в напрямку смуги руху транспортного руху виникає з моменту початку руху пішохода, де дано висновок - з причин, вказаних у дослідницькій частині даного висновку у дорожній ситуації, яка розглядується небезпека для руху водія автомобіля марки MERCEDES-BENS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 з урахуванням розташування пішохода та автомобіля один відносно одного та елементів проїзної частини дороги безпосереднього перед наїздом, з технічної точки зору виникає з моменту початку руху пішохода в напрямку смуги руху транспортного засобу. Не надано спростування неможливості встановлення, відновлення руху пішохода у полі зору водія ОСОБА_7 у сукупністю з іншими доказами отриманими під час досудового розслідування, враховуючи дорожню обстановку, що призвело до передчасного виключення дослідження.

Так, в своїй постанові про закриття кримінального провадження 30.11.2020 слідчий дійшов висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталась унаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_8 , який перебуваючи в стані легкого алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію і унеможливлює належним чином реагувати на зміну дорожньої обстановки, нехтуючи власними заходами безпеки, переходив через проїзну частину поза межами відведених для цього місць,а при наближені автомобіля, не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, відновив рух та опинився на смузі транспортного засобу під керуванням ОСОБА_7 на такій відстані від нього, коли той вже не володів технічною можливістю попередити дорожньо-транспортну пригоду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, як при обраній швидкості руху, так і при максимально допустимій швидкості руху 60 км/год. У результаті чого відбувався наїзд на пішохода. При цьому, ОСОБА_8 порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху України ( п.4.4., п. 4.7., п. 4.14).

В даному випадку також, варто завернути увагу і на правовий висновок, викладений Верховним Судом колегією суддів Касаційного кримінального суду від 10 грудня 2019 року у постанові по справі № 759/2926/16-к (провадження № 51-8348км18), де зокрема зазначається, що той факт, що внаслідок грубого порушення Правил потерпілий створив небезпеку для дорожнього руху, не викликає сумніву. Однак, незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, водій зобов`язаний був виконати вимогу пункту 12.3 Правил і негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Таким чином той факт, що небезпеку для руху, а саме перебування пішохода на проїзній частині дороги, створено внаслідок власної протиправної поведінки пішохода, не звільняє водія від виконання вимог зазначеного пункту Правил.

Також суд звертає увагу, що за загальним правилом,визначеним в ч.1ст.92 КПК України збирання доказів, передбачених ст. 91 КПК України, здійснюється сторонами кримінального провадження, зокрема і потерпілим.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищевикладене, слідча суддя дійшла висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови слідчим не надано повної оцінки усім обставинам даного кримінального правопорушення. Усе це в сукупності дає підстави вважати, що рішення про закриття кримінального провадження є передчасним, а тому підлягає скасуванню з метою відновлення досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 9, 91, 110, 303, 306, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задоволити.

Скасувати постанову, винесену 30.11.2020 старшим слідчим в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 , про закриття кримінального провадження №00000051, від 02.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 21.01.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1