Справа № 635/5951/20
Провадження № 1-в/635/909/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2020 року селище Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
прокурор ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 засуджений за вироком Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2010 року за ч. 4 ст. 187; п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням та просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, посилаючись на те, що він засуджений за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі; початок строку покарання - 02 жовтня 2009 року; кінець строку покарання 15 серпня 2022 року. На час звернення до суду з клопотанням відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)».

Прокурор в судовому засіданні проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 заперечував, посилаючись на те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Представник державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

ОСОБА_4 подав суду заяву про розгляд без його участі клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд, заслухавши прокурора, розглянувши заяви представника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» та засудженого, дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_4 встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Карлівка Полтавської області, громадянин України, який має середньо-спеціальну освіту, неодружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений за вироком Полтавського міського суду від 08 вересня 2005 року за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 22 липня 29009 року за відбуттям строку покарання; вироком Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2010 року за ч. 4 ст. 187; п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 лютого 2016 року ОСОБА_4 зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 02 жовтня 2009 року до 19 листопада 2010 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Початок строку покарання 02 жовтня 2009 року. Кінець стоку покарання 15 серпня 2022 року.

За даними характеристики на засудженого, з 02 жовтня 2009 року тримався в слідчому ізоляторі міста Києва, де характеризувався негативно, притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав, до праці не залучався. За час тримання в Роменській виправній колонії (№56) характеризувався позитивно, дотримувався норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядок дня в установі, за що мав 5 заохочень; допускав порушення вимог режиму тримання, за що 7 разів притягався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені та зняті у встановленому законом порядку.
З 07 лютого 2020 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не має; працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться задовільно. За висновком характеристики ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього ст. 81 КК України не доцільно.
Станом на 02 грудня 2020 року ОСОБА_4 відбув 11 років 2 місяці фактичного строку покарання, до відбуття залишилось 1 рік 8 місяців 13 днів.

Статтею 81 КК України, зокрема частинами 1 і 2 передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом вказаного кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений відбуває покарання за вчинення особливо тяжких злочинів, характеризується посередньо, за час відбування покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» не мав жодного заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, останні два заохочення мав три роки тому, а саме 12 липня 2017 року та 29 грудня 2017 року за виконання обов`язків, покладених КВК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки; працевлаштований до промислової зони установи тільки з березня 2020 року, до праці та виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо, тому вказані обставини не є цілком переконливим для суду, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Апеляційного суду міста Києва від 18 жовтня 2010 року і що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тому відсутні передбачені ст. 81 КК України підстави для застосування до ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та суд відмовляє в задоволенні клопотання про умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1