Дата документу 25.08.2020 Справа № 333/6524/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1284/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/6524/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, строк тримання під вартою до 08 серпня 2020 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження № 0003123 відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, вказував на наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів вказує на відсутність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, вважає їх надуманими. Зазначає, що він ніколи не переховувався від суду, не був у розшуку, завжди з`являвся на виклики слідчого та суду.

Також зазначає, що він обвинувачується у вчиненні лише одного епізоду крадіжки, тримається під вартою вже дев`ять місяців, яких було достатньо для прийняття рішення в цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт цілодобово із застосуванням електронних засобів контролю.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, міцних соціальних зв`язків не має.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність зміни запобіжного заходу та застосування до нього цілодобового домашнього арешту, є безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до нього цілодобового домашнього арешту, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ("Летельє проти Франції").

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він обвинувачується у вчиненні лише одного епізоду крадіжки та тримається під вартою вже 9 місяців, що було достатнім для прийняття рішення у кримінальному провадженні, є неспроможними, з огляду на те, що тривалість сукупного строку тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження чинним кримінальним процесуальним законом не обмежена.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, строк тримання під вартою до 08 серпня 2020 року, - залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4