ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області Справа №477/55/19
Провадження №1-кп/477/49/20
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу

03 грудня 2020 року Жовтневий районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого у справі судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001313 та №0000013, відносно
ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 статті 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебувають об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001313 та №0000013 відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2,3 статті 185 КК України.
У судовому засіданні 03 грудня 2020 року від прокурора ОСОБА_5 надійшло клопотання про продовження дії обвинуваченому ОСОБА_3 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.
Обґрунтовуючи клопотання прокурором зазначено, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати, зокрема ризик переховування від суду та вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту з виконанням за місцем проживання обвинуваченого разом з його матір`ю ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 .

Заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши докази в межах заявленого клопотання, суд установив наступне.
Ухвалою суду від 06 березня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою стоком на 60 днів до 04 травня 2020 року включно.
Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 28 червня 2020 року включно.
Ухвалою суду від 17 червня 2020 року, залишеною без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2020 року, обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, яка діє до 15 серпня 2020 року включно.
Ухвалами суду від 13 серпня 2020 року, 08 жовтня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 жовтня 2020 року та 06 грудня 2020 року відповідно.
Відповідно до частини третьої статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Указане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, який станом на 03 грудня 2020 року неможливо завершити з ухвалення судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки недопитані потерпілі, які систематично не з`являються в судові засідання, незалежно від їх повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

З огляду на частину 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.
Згідно пункту 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Адам`як проти Польщі (Adamiak v Poland), 20758/03,19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Системний аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється в скоєнні умисних злочинів, в тому числі тяжкого, передбачених частинами 2 та 3 статті 185 КК України, які вчинені в період з серпня по грудень 2017 року, до затримання не знаходився за місцем свого проживання тривалий час та, як наслідок, оголошувався в розшук.
Зазначене свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду та можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Разом з цим, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 винуватість визнав частково та пояснив, що епізоди крадіжок, що кваліфіковані за частиною 3 статті 185 КК України він не вчиняв, а під час досудового розслідування свідчив проти себе через тиск працівників правоохоронних органів.
Обвинувачений ОСОБА_3 після скерування обвинувальних актів по указаному кримінальному провадженню (за виключенням часу його перебування під вартою в період з 12 червня 2018 року по 10 серпня 2018 року та з 06 березня 2020 року по 03 грудня 2020 року) нових злочинів не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався.
Обвинувачений перебуває під вартою за ухвалами суду біля 10 місяців.
Як убачається з довідок Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 27 листопада 2020 року №1061/01-24 та №1062/01-24, обвинувачений зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 у буд. АДРЕСА_1 з 07 жовтня 1999 року.
ОСОБА_7 , заявою від 03 грудня 2020 року надала свою згоду на перебування обвинуваченого ОСОБА_3 у належному їй будинку у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Згідно частини першої статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;
12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Відповідно до частини першої статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.
Згідно статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (стаття 195 КПК України).
Оцінивши наявні ризики та обставини справи, з огляду на приписи частини першої статті 178 КПК України, суд дійшов висновку, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена за умови застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. При цьому, суд уважає встановити його цілодобово, зобов`язавши обвинуваченого носити електронний засіб контролю, що не виключає застосування більш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою у разі порушення обвинуваченим будь-якого зобов`язання, що встановлено цією ухвалою.
Ураховуючи викладене, клопотання сторін кримінального провадження підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 177, 183, 194, 196, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю та заборонити останньому залишати цілодобово житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 .
Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_3 :
за першою вимогою суду прибувати до Жовтневого районного суду Миколаївської області;
утриматися від спілкування з потерпілими та свідками;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
носити електронний засіб контролю.
Встановити строк дії ухвали 60 днів, яка діє з 03 грудня 2020 року до 31 січня 2021 року.
Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга може бути поданою через Жовтневий районний суд Миколаївської області.
Повний текст ухвали оголошено 04 грудня 2020 року о 08 годині 30 хвилин.

СУДДЯ ОСОБА_8