ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3050/20 Справа № 932/2545/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, з середьо-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 листопада 2020 року.
Постановляючи своє рішення суд мотивував його тим, що на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, остільки ОСОБА_8 може ухилитися від суду чи повторно вчинити злочин, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше судимий і звільнився після відбуття покарання в березні 2019 року. Але, після цього знову обвинувачується у вчиненні низки тяжких злочинів.
Суд врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого, соціальні зв`язки, які не є сталими, зазначивши, що повнолітній проживав з матір`ю, не одружений, не має дітей, до затримання був працевлаштований. Раніше був судимий до 11 років позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ст. 187 КК України. Суд послався на обставини вчинення злочинів зазначених в обвинувальному акті, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винним.
В апеляційній скарзі:
- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролі та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
На її думку, при постановлені оскаржуваної ухвали судом не було дотримано вимог кримінального процесуального закону, адже прокурором не доведено наявність ризиків. На переконання захисника застосування більш м`якого запобіжного заходу, такого як цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, забезпечить належну поведінку ОСОБА_8 .
В апеляційному суді:
- адвокат ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_8 в матеріалах провадження, то апеляційний суд зазначає, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду питання обґрунтованості обвинувачення не вирішується.
Розглядаючи інші доводи апеляційної скарги захисника про незаконність продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Суд І інстанції, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 331 КПК України, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Тобто суд повинен встановити, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на час судового розгляду не зменшилися.
До таких ризиків належать запобігання спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Так, судом І інстанції встановлено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_8 : може ухилитися від суду чи повторно вчинити злочин, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше судимий, звільнився після відбуття покарання в березні 2019 року, після чого знову обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів.
Апеляційний суд звертає увагу на практику Європейського Суду з прав людини, в якій суд неодноразово зазначав, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Суд І інстанції врахував вимоги ст. 178 КПК України, що під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оцінивши вік та стан здоров`я обвинуваченого негативних даних про яких не має, соціальні зв`язки, які не є сталими, він не одружений, не має дітей, до затримання був працевлаштований. Раніше ОСОБА_8 був судимий за вчинення злочину, передбаченого ст. 187 КК України, до 11 років позбавлення волі.
Суд також врахував обставини вчинення злочинів зазначених в обвинувальному акті, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 в разі визнання його винним та вказав, що з урахуванням наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстав для зміни запобіжного заходу не має, оскільки вони не забезпечать належної поведінки обвинуваченого.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Стосовно доводів захисника про позитивні характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_8 , то на переконання апеляційного суду вони самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування більш м`якого запобіжного засобу.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 392, 399, 404, 405 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4