ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/7074/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/315/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні на вирок Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Харкова, громадянки України, з середньою освітою, розлученої, яка має на утримані неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштовану, раніше не судиму, зареєстровану та мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки. Згідно ч.1 п.п.1,2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 до набрання законної сили вироком, залишено без змін у вигляді домашнього арешту.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, працюючого на посаді начальника служби безпеки ВАТ «Глобалгазгруп», раніше судимого 03.10.2018 вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України до штрафу 850 гривень, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Згідно ч. 5 ст.72 КК України, зараховано у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання - 11.04.2019. Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з 11.04.2019 - з моменту фактичного затримання. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 залишено до набрання вироку чинності, у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський Слідчий ізолятор».
Згідно вироку, 19.12.2018 приблизно о 00.20 годині, ОСОБА_8 , знаходячись у приміщені кафе «Берлога», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів 248/1, разом зі своєю знайомою ОСОБА_9 , побачивши в приміщені вказаного кафе раніше не знайому ОСОБА_10 , у якої при собі знаходилась жіноча сумка, з якої вона протягом часу відпочинку у вищевказаному кафе діставала для здійснення дзвінків мобільний телефон та гроші із гаманця для здійснення оплати за чекам, та діючи за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вступили між собою у злочинну змову та розподілили злочинні ролі. В подальшому, ОСОБА_9 , побачивши, як ОСОБА_10 вийшла з приміщення кафе на вулицю взявши з собою свою жіночу сумку, прослідувала слідом за нею, та діючи згідно розробленого злочинного плану, виконуючи відведену їй злочинну роль, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшла до ОСОБА_10 , яка курила біля входу в кафе та на лівій руці тримала жіночу сумку, спровокувала безпідставний конфлікт.
Після цього, ОСОБА_8 , виконуючи відведену йому злочинну роль, вийшов слідом за ОСОБА_9 , з приміщення кафе, продовжуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, повторно, побачивши як ОСОБА_9 завдала долонею правої руки один удар по обличчю ОСОБА_10 , ОСОБА_8 слідом завдав удар кулаком лівої руки у ліву частину голови потерпілої, від удару ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_10 впала на асфальт, ОСОБА_9 завдала удар правою ногою по голові потерпілої, слідом ОСОБА_8 наніс удар стопою обутої правої ноги у кросівки по обличчю ОСОБА_10 від чого потерпіла впала на спину та намагалась піднятися з асфальту, однак ОСОБА_8 знову наніс удар правою ногою по голові потерпілої ОСОБА_10 , від чого вона впала на асфальт потиличної частиною голови тримаючи руками себе за голову. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завдали потерпілій ОСОБА_10 , згідно висновків судово-медичних експертиз № 09/1910-С/2018 від 29.12.2019, № 09/58-С/2019 від 23.01.2019: синці на голові, які виникли від ударної дії тупих твердих предметів та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкодженнях (відповідно до п.п. 2.3.2 «б» п. 2.3.5. Наказу МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи умисно, за попередньої змовою з ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи що опір потерпілої до супротиву подавлений, відкрито викрали жіночу сумку, яка знаходилась на асфальті поруч з лежачою ОСОБА_10 , в якій знаходились: мобільний телефон «Samsung Galaxy star 2 duos», вартістю згідно судово - товарознавчої експертизи № 423 від 10.01.2019 - 780 грн, з сім картою мобільного оператора Київстар, яка не представляє матеріальній цінності для потерпілої, мобільний телефон «Smartex M512», вартістю згідно судово - товарознавчої експертизи № 423 від 10.01.2019 - 1240,15 грн, з сім картою мобільного оператора Київстар, яка не представляє матеріальній цінності для потерпілої, гроші у розмірі 500 гривень.
Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яка утримувала викрадене майно при собі, з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2520,15 грн. На вирок суду захисник обвинувачених та прокурор подали апеляційні скарги. В апеляційній скарзі захисник обвинувачених просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2019 року скасувати та ухвалити новий вирок. В обгрунтування апеляційних вимог захисник посилається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки насправді ОСОБА_8 давно знайомий із потерпілою. Сама потерпіла стверджує, що вона користувалась мобільним телефоном та грошовими коштами, які були в неї в куртці, а з сумки мобільні телефони та кошти не діставала. Суд не зазначає бачили чи ні обвинувачені телефон та гроші потерпілої і взагалі чи перебували вони на той час в приміщенні кафе. Висновок суду про раптово виниклий умисел, злочинну змову, розподілення ролей є хибним, не відображено свідчення самої потерпілої, яка вказала, що вона була ініціатором конфлікту, який стався у них з ОСОБА_9 . Потерпіла в суді заявила, що сумка була в неї весь вечір на плечі. ОСОБА_9 нанесла удар оскільки не могла терпіти приниження, тим більше що потерпіла намагалася нанести удар першою. ОСОБА_8 , маючи особисту неприязнь до потерпілої, ззаду наніс їй удар рукою в голову від якого вона впала, після чого наніс кілька ударів стопою в область голови. ОСОБА_9 намагалася відтягнути ОСОБА_8 , що підтверджується показами потерпілої, свідків, записом з камер відеоспостереження, які були не враховані судом, а у вироку відображені висновки досудового слідства та сторони обвинувачення. З показань потерпілої, обвинувачених, свідків слідує, що ОСОБА_9 , діючи окремо від ОСОБА_8 , не маючи корисливих мотивів, а маючи образу за зіпсований вечір, таємно підібрала сумку та сховала її під куртку, вийшла з території кафе та викинула її в сторону лісосмуги. ОСОБА_9 була впевнена, що даний відрізок часу ніхто не бачить, потерпіла вказала, що не бачила хто взяв сумку, не була впевнена, що це були обвинувачені. ОСОБА_8 сумки потерпілої не брав, не бачив як ОСОБА_9 викрала сумку, а дізнався через два дні, коли ОСОБА_9 йому пояснила та через кілька днів зв`язалася з потерпілою, попросила в неї вибачення і компенсувала матеріальну шкоду. У вироку не зазначено, що після викрадення сумки ОСОБА_9 покидає територію кафе одна з сумкою та прямує до дому, а ОСОБА_8 йде зі свідком, з яким вони прощаються на перехресті. Суд не відобразив у вироку повні покази потерпілої, судом перекручені її свідчення, як покази свідка ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_15 , які відображені не повністю та не відповідають фактичним обставинам. Покази свідка ОСОБА_14 надані під тиском суду та прокурора. Суд не дав належної оцінки всім показам та не співставив з іншими доказами, що є порушенням ст.ст. 9, 94 КПК України. Докази, на які посилався суд, не доводять причетності обвинувачених до вказаного кримінального правопорушення, а говорять про факт наявності у потерпілої тілесних ушкоджень та викрадення сумки. Диск з відеозаписом є неналежним доказом, оскільки не відомо ким він був наданий чи як вилучений, яким чином відеозапис потрапив до кримінального провадження не зрозуміло. Наводить обставини, які на переконання захисника свідчать про суперечності, через які неможливо зробити висновок який саме запис з камер відеоспостереження переглядали свідки, ким він був наданий та кому, за якою адресою знаходяться камери. Вважає, що суд був упередженим. Не погоджується з висновками суду щодо кваліфікації дій, відсутня попередня злочинна змова з розподілом ролей. Відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Зазначає, що в діях ОСОБА_9 простежуються склади кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 185 КК України, а в діях ОСОБА_16 ч. 1 ст. 125 КК України. Посилається на норми Конституції України, рішення Конституційного суду України від 20.10.2011 року у справі 1-31/2011, постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10. Одночасно на підставі п. 5 ч. 2 ст. 396 КК України заявляє клопотання про повне дослідження доказів. Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 скасувати через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, у зв`язку із його м`якістю. Вирок стосовно ОСОБА_9 скасувати через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що виразилося в необгрунтованому призначенні покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України та звільненням останньої від відбування покарання з випробуванням. Ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_8 винним та призначити йому покарання за злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, у виді 6 років позбавлення волі та визнати винною ОСОБА_9 у вчиненні вказаного злочину та призначити їй покарання у виді 6 років позбавлення волі. Прокурор вважає, що при визначенні покарання ОСОБА_9 суд формально підійшов до можливості застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України, не врахував вимог ст.ст. 65-67 КК України. ОСОБА_9 як і ОСОБА_8 знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, не тільки вчинила умисний корисливий злочин, а й порушила суспільні відносини, що охороняють життя та здоров`я особи. При призначенні покарання ОСОБА_8 також не враховані вимоги ст.ст. 65-67 КК України, крім того. Останній раніше судимий за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України. Покарання, призначене обвинуваченим, не відповідає його меті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення щодо необхідності у скасуванні вироку, та просив призначити новий судовий розгляд, оскільки судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 374 КПК України та належно не вмотивовано, з яких підстав суд відкинув версії обвинувачених та дійшов висновку про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України; думку обвинувачених та їх захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції обгрунтував поясненнями потерпілої, свідків, посилався на: заяву ОСОБА_10 від 19.12.2018, в якій вона прохає поліцію притягнути до кримінальної відповідальності раніше незнайомих їй осіб, які 19.12.2018 близько о 01 годині, біля кафе «Берлога», відкрито заволоділи її сумкою з речами, чим спричинили матеріальну шкоду; довідку КНП «Міська клінічна лікарня швидкої допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» від 19.12.2018, відповідно до якої, ОСОБА_10 поставлений діагноз: забій правої скроневої області; дані протоколу огляду місця події від 19.12.2018, а саме ділянки біля кафе «Берлога», за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів, 248/1; дані протоколу слідчого експерименту від 29.12.2018 за участю ОСОБА_10 , спеціаліста ОСОБА_17 , в ході проведення якого потерпіла показала місце, зазначив час, та механізм спричинення їй тілесних ушкоджень,
висновки судово-товарознавчої експертизи № 423 від 10.01.2019, згідно до яких, ринкова вартість не наданого для дослідження мобільного телефону ТМ «Samsung» модель «SМ-G130Е» Саlaxy Star 2 Duos, зазначеного в ухвалі, станом на 19.12.2018 складала 780,00 грн. Ринкова вартість не наданого для дослідження мобільного телефону ТМ «Smartex» модель «М512», зазначеного в ухвалі, станом на 19.12.2018 складала 1240,15 грн.; висновки судово-медичної експертизи № 09/1910-С/2018 від 29.12.2018;
висновок судово-медичної експертизи № 09/58-С/2019 від 23.01.2019, дані протоколів пред`явлення особи для впізнання від 05.04.2019, за участю потерпілої ОСОБА_10 , з фототаблицями, в ході проведення яких потерпіла впізнала за зростом, статурою, кольором волосся, очам, носу, губам ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як осіб, які 19.12.2018 біля кафе «Берлога» з застосуванням насильства викрали її майно; дані протоколу огляду речей від 05.04.2019 з фототаблицею, за участю ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон «Samsung» модель «SМ-G130Е» Саlaxy Star 2 Duos», та дані постанови про визнання речовими доказами та їх приєднання до кримінального провадження від 05.04.2019; дані протоколу огляду речей з фототаблицею за участю ОСОБА_10 від 02.01.2019, та постанови про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 02.01.2019, а саме: відеозапис від 19.12.2018, розміщений на матеріальному носії DVD-R диску. Версії обвинувачених щодо їх непричетності до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд відкинув, посилаючись на висновки судово-медичних експертиз, які наведені з урахуванням проведеного слідчого експерименту, пояснень потерпілої та свідків, відеозапису від 19.12.2018 року та протоколів пред`явлення осіб для впізнання, відповідно до яких потерпіла впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, які скоїли стосовно неї злочин, а саме відкрито викрали належне їй майно з застосуванням насильства. Зі змісту вироку вбачається, що обвинувачені вважали, що їх дії необхідно кваліфікувати окремо, а саме дії ОСОБА_9 - за ч. 1 ст. 185 КК України, а ОСОБА_8 ч. 1 ст. 125, ст. 296 КК України. Однак, суд не надав належної оцінки такій позиції обвинувачених, у вироку не навів достатніх обгрунтувань для кваліфікації дій обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України, не вмотивував належним чином висновку щодо наявності змови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позиція обвинувачених, що кожен діяв окремо з різним умислом, оскільки один одного не бачив не може бути об`єктивною, оскільки відстань між одним до одного та потерпілою була мізерна, а саме не більше двох метрів. Проте, врахування в даному випадку лише відстані між обвинуваченими та потерпілою є недостатнім для висновку щодо наявності у обвинувачених спільного умислу на вчинення корисливого злочину.
Як вбачається з звукозаписів судових засідань з поясненнями потерпілої та допитаних свідків суттєві для встановлення всіх обставин пояснення потерпілої та свідків у вироку не зазначені, на що звертав увагу захисник в апеляційній скарзі та прокурор в судовому засіданні апеляційного суду.
Зокрема на запитання: чи бачила потерпіла хто викрав сумку, остання відповіла, що не бачила, виходила з сумкою, а після без. Пояснювала, що кошти та телефони, що були в сумці, вони не бачили, користувалася іншим телефоном, із сумки кошти не діставала, скільки в сумці було грошей стільки і залишилося. Коли ОСОБА_8 вдарив, упала, де була сумка в цей час вже не знає. Свідок ОСОБА_13 в своїх поясненнях вказала, що коли потерпіла зайшла, то була одна. Кондратенко та ОСОБА_18 більше не заходили, потерпіла шукала де сиділа, потім підійшла до співробітників та питала з приводу сумки, а потім викликала поліцію. Свідок ОСОБА_14 пояснювала, що коли потерпіла повернулася вимагала віддати їй сумку.
Крім того, відповідно до протоколу огляду речей від 02.01.2019 року, а саме відеозапису з камер відеоспостереження: «на сороковій секундіпотерпіла намагається прийняти положення сидячи, однак невідомий чоловік знову наносить їй удар правою ногою по голові, в результаті якого ОСОБА_10 відпускає з рук сумку, падає на спину та хапається руками за голову. Від завданого удару, невідомий чоловік падає на лівий бік свого тулуба, перекачується і встає. В цей момент, на сорок третій секунді, коли ОСОБА_10 та невідомий чоловік, знаходяться в лежачому положенні, невідома жінка піднімає сумку ОСОБА_10 та зникає з місця події. Після того, як невідомий чоловік встав, він обходить кругом ОСОБА_19 та покидає місце події з іншим невідомим чоловіком…» (Т.3 а.с.45-47) У змісті вироку зазначаються показання свідка ОСОБА_11 : «Потім ОСОБА_9 та потерпіла вийшли на вулицю біля кафе, через деякий час, за ними вийшов ОСОБА_8 . Кафе почалося зачинятися, він вийшов з приміщення, де побачив, що потерпіла намагалась встати на ноги. ОСОБА_8 знаходився поряд з потерпілою, а ОСОБА_9 на місці не було. Він разом з ОСОБА_8 дійшли до дому останнього.»
Відповідно до положень ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд. Однак вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався в повному обсязі з наведених вище підстав, що є істотним порушенням, яке в даному випадку перешкодило ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.
Встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, спрямованості умислу винних осіб є необхідною умовою для правильної кваліфікації злочинних дій. В даному випадку суд не навів достатніх вмотивованих підстав, з яких відкинув версію сторони захисту щодо іншої кваліфікації дій обвинувачених, що могло суттєво вплинути на прийняте рішення, у зв`язку з чим вирок підлягає скасуванню. За таких обставин апеляційний суд позбавлений можливості переглянути вирок суду в межах доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України, клопотання захисника про повторне дослідження доказів, не може бути задоволене. Тому, виходячи із передбачених ч.6 ст.9, ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою забезпечення законності, змагальності ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а апеляційні скарги захисника та прокурора - частковому задоволенню. При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить перевірити доводи апеляційної скарги захисника і постановити рішення, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону.
Слід також зазначити, що відповідно до ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, нижня межа санкції якого становить чотири роки. Разом з тим, в матеріалах справи досудові доповіді стосовно обвинувачених відсутні, що також залишено поза увагою суду та слід врахувати при новому судовому розгляді.
Враховуючи, що колегією суддів встановлені обставини для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, всі інші доводи сторін підлягають перевірці під час нового судового розгляду.
З огляду на зазначене, необхідним є вирішення питання щодо запобіжних заходів, застосованих до обвинувачених. На переконання апеляційного суду в контексті даного кримінального провадження, із метою попередження настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту та запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою слід продовжити до 10.03.2021 року.
Колегія суддів приймає до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 418, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 03 грудня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 10.03.2021 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.03.2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: