Ухвала
іменем України

24 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 296/7178/17
провадження № 51-6124ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 187 КК і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 18 квітня 2017 року по 20 листопада 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Також за цим судовим рішенням вирішено питання щодо порядку стягнення судових витрат і стосовно долі речових доказів.
Житомирський апеляційний суд ухвалою від 10 квітня 2020 року частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора та відмовив у задоволенні апеляційних скарг захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_6 .
Виключив з резолютивної частини вироку вказівку про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна.
В решті вирок районного суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить скасувати вирок та ухвалу цих судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, формально посилаючись у касаційній скарзі на порушення місцевим і апеляційним судами вимог статей 8, 23, 94 і 370 КПК, захисник у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності рішень цих судів,

як він мав зробити відповідно до ст. 412 КПК, не зазначив, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення наведених статей, а також статей 374, 404 та 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Також захисник не зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно

не задовольнив, і не вказав, яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,

не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також захисник у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі захисник наголошує на неповноті судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просить касаційний суд дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний та апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК

не є підставами для перегляду судом касаційної інстанції та виходить за межі компетенції касаційного суду.
Також касаційна скарга захисника не містить обґрунтування доводів стосовно неправильного застосування судами першої й апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність згідно з приписами ст. 413 КПК. Захисник

не вказав, у чому полягає неправильне застосування положень ст. 75 КК та не навів доводів щодо можливості застосування указаних положень до виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_5 .
Формальним є посилання захисника на те, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки у його касаційній скарзі

не наведено конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 23 березня 2020 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 19 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3