Справа № 204/7451/20
Провадження № 1-в/204/1365/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 , особи, щодо якого розглядається заява ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалами Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року та Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року, відносно ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, що підпадають під ознаки діянь передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1005 від 13 жовтня 2020 року, зазначено про те, що в клінічній картині захворювання маячні ідеї переслідування, збитку на адресу потерпілого набули застиглий характер. Емоційно неадекватний, парадоксальний, амбівалентний. Виявляє егоцентричність, ригідність настанов та суджень з дивакуватістю в поведінці на тлі виражених формальних розладів мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, різноплановості, ригідності. Власну агресивну поведінку на адресу оточуючих в минулому раціоналізує, себе виправдовує. До скоєного ставиться байдуже, тяжкості не оцінює, попередні делікти сприймає вкрай поверхнево. Не усвідомлює наявності у себе психічного захворювання та цілей перебування на лікуванні. Вищевикладене свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 заяву просила задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_3 суду пояснив, що він вже на протязі двадцяти років перебуває на лікуванні. В 2002 році він потрапив на шахрайську експертизу, його хотіли привезти на лікування задля того щоб забрати квартиру. В 2004 році направили лист, на підставі якого в нього відібрали квартиру та викинули його на вулицю. Потерпілого він не вбивав, а лише наніс легкі тілесні ушкодження. Співкамерника він вбив тому, що так вийшло, але він жалкує з приводу цього. Щодо того чи хворий він, пояснити нічого не може, вказує на те, що лікарям видніше чи він одужав чи ні. Не погоджується з лікарями щодо продовження лікування. На даний час перебуває на лікування в лікарні із суворим режимом, однак вважає, що йому необхідно змінити режим на більш м`який, а саме на посилений, оскільки там можна буде ходити куди захоче. Він ніколи не говорив лікарям, що він здоровий та не потребує лікування. Вказує на те, що у висновку багато чого, що не відповідає дійсності. Просив відмовити в задоволенні заяви.
Адвокат ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного та просив відмовити в задоволенні заяви.
Прокурор ОСОБА_4 вважав необхідним продовжити застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 .
Згідно ч.1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Частиною 5 ст. 94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Частиною 2 ст. 95 КК України передбачено, що особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження застосування примусового заходу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосовування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.
При вирішенні питання, щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, суд врахував висновок комісії лікарів психіатрів згідно якого, за міжкомісійний період в психічному стані хворого маячні ідеї переслідування, збитку на адресу потерпілого набули застиглий характер, не поширювалися за фабулою. Емоційно залишався неадекватним, парадоксальним, амбівалентним. В поведінці виявляв егоцентричність, ригідність, нав`язливість. Спостерігались виражені формальні розлади мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, ригідності переконань, зісковзувань, порушення критичності. Відмічалась дивакуватість в судженнях і поведінці: помив руки в ємності з питною водою для пацієнтів, на зауваження з цього приводу зреагував злістю, роздратуванням. Періодично звертався з недолугими проханнями: «дозвольте не ходити на прогулянку, бо хочу бути у палаті, не хочу дихати свіжим повітрям, в палаті повітря гарне…. переведіть мене в інше відділення, бо в суді пацієнт з іншого відділення сказав, що там швидче виписують». Власну агресивну поведінку на адресу оточуючих в минулому намагався раціоналізувати, пояснював «я вдарив ножем начмеда за те, що він не дозволив мені жити у відділенні, ….. а співкамерника вбив, щоб мене не направляли у психлікарню, а залишили у в`язниці, бо я здоровий». До скоєного ставиться байдуже, тяжкості не оцінював. Критичні здібності хворого залишались порушеними: не усвідомлював наявності у себе психічного захворювання, необхідності прийому лікування. У відділенні вибірково спілкувався з іншими пацієнтами, активно до спілкування з оточуючими не прагнув.
Крім того, суд зазначає, що пояснення, які були надані ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю узгоджуються з висновком комісії лікарів психіатрів № 1005 від 13 жовтня 2020 року.
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Гюльфуччі проти Франції» (заява № 31038/12) зазначив, що особа не може бути позбавлена його або її свободи на підставі психічного розладу, окрім випадків, коли було достовірно продемонстровано, що він або вона мали психічні розлади, а психічний розлад був такого типу або рівня, який забезпечує примусове ув`язнення, а продовження ув`язнення не виходить за межі продовження існування розладу.
Встановлені в судовому засіданні обставини, досліджені матеріали особової справи, пояснення представника установи в їх сукупності в повній мірі підтверджують висновок комісії лікарів-психіатрів № 1005 від 13 жовтня 2020 року та існування особливої небезпеки ОСОБА_3 для оточуючих, що обумовлює необхідність лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява представника закладу про продовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_3 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовах закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалами Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року та Шевченківського районного суду м. Києва від 29 серпня 2017 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1