ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3545/20 Справа № 180/1631/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- у 2010 році Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 5 місяців;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 263 КК України, у кримінальному провадженні № 0000246,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів, тобто до 26 грудня 2020 року, включно.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що на даний час залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини як характер протиправних дій, в яких обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_5 , його поведінка до та безпосередньо після вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення; з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим в інкримінованих злочинах, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення, а також приймаючи до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також те, що ОСОБА_5 на момент його затримання ніде не працював, що дає підстави вважати та свідчить про можливе переховування даної особи від суду.

Також встановлено наявність ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, які ще не допитані в судовому засіданні.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, що дає підстави вважати, що опинившись на волі обвинувачений може вчиняти інші злочини.

За сукупності таких обставин, на даний час, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність продовжити дію раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляціях:
- захисник просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час.
В обґрунтування вказує, що наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення на доведено.
На даний час всі докази по справі зібрано, вплинути на потерпілу та свідків ОСОБА_5 не має можливості, оскільки вони допитані судом.
Крім того, в зв`язку з оголошеним в Україні карантином, та обмеженням руху громадського транспорту, він буде позбавлений можливості покинути місце проживання. А подальше його перебування під вартою загрожує ОСОБА_5 заразитися вірусом.
- обвинувачений просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволення клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вказує, що йому не було вручено копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, порушено право на захисту оскільки не надано можливості поспілкуватися із захисником та проведено судове засідання в режимі відеоконференції.
Вважає, що наявність ризиків по справі не встановлено та не підтверджено доказами.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарги та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному провадженні, які ще не допитані судом, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 не вперше притягується до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у тому числі у вбивстві, вчиненому способом, небезпечним для життя багатьох осіб, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, та у вчиненні тяжкого злочину і кримінального проступку, раніше судимий, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім цього, враховуючи стадію кримінального провадження, коли свідки обвинувачення судом не допитані, серйозність пред`явленого обвинувачення, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинувачених впливу на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують захисник та обвинувачений в апеляційних скарзгах, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ствердження захисника щодо необхідності зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, колегія суддів вважає такими, що є не достатньо переконливими фактами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.

Посилання сторони захисту захисника про наявність у обвинуваченого проблем зі здоров`ям, колегія суддів вважає такими, які достатньо не впливають на необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки належних доказів які б свідчили про неможливість обвинуваченого у зв`язку з його станом здоров`я знаходитися в установі в умовах тримання під вартою не надано і апеляційним судом не встановлено.

Не є обґрунтованими на думку колегії суддів і твердження захисника про те, що через оголошений в країні карантинні заходи та обмеження руху транспорту, ОСОБА_5 буде позбавлений можливості покинути місце свого проживання, а його перебування в місцях позбавлення волі несе йому загрозу бути інфікованим.

Доводи захисника стосовно того, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів, хоча і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочинів проти життя людини і незворотність їх наслідків, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, наявність двох обвинувачених у кримінальному провадженні, а також поведінку учасників кримінального провадження, що узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.

Посилання ОСОБА_5 про те, що в порушення вимог закону, йому не було вручено копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на вимоги ч.3 ст. 331 КПК України, відповідно до якої незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

Таким чином, будь-яких порушень вимог КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 жовтня 2020 року про задоволення клопотання прокурора та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4