Справа № 752/5849/20
Провадження по справі № 1-кп/752/1466/20
В И Р О К
іменем України

"29" липня 2020 р. Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, данні про яке 15.01.2020р. внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000354, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дзеленці Волочинського району Хмельницької області, українця, громадянина України, у розлученні, маючого пільги учасника бойових дій, РНОКПП НОМЕР_1 , що мешкає за місцем реєстрації, АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю сторін та учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:
ОСОБА_3 05.01.2020р. о 04 год. 30 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , вступив у словесний конфлікт із дружиною ОСОБА_7 , який знімав на мобільний телефон ОСОБА_6 , що їх сином. Після того, як ОСОБА_3 вибив мобільний телефон із рук ОСОБА_6 , останній опинився позаду ОСОБА_3 та почав його силою тримати, охопивши лівою рукою за корпус тіла. Під час таких дій, ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , вкусив у ліве передпліччя ОСОБА_6 , заподіявши останньому легке тілесне ушкодження у вигляді садна на передній поверхні лівого передпліччя у середній третині.

Окрім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_3 також інкримінується завдання тілесного ушкодження ОСОБА_6 у вигляді садна на задній поверхні ліктьового суглобу при зазначених вище обставинах.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду пояснив, що в нього стався конфлікт із дружиною, який знімав на мобільний телефон їх син. Він рукою вибив у останнього телефон та попрямував до ванної кімнати, після чого син із дружиною повалили його на підлогу у коридорі. Син обхопив його рукою за шию, та утримував лежачи, притискаючи до підлоги, та душив. У цей час його дружина сиділа на ньому та тримала його за руки, крутила йому пальці. Він, намагаючись вирватися, укусив сина на руку. Вважає, що вчинив такі дії обороняючись від неправомірних дій сина та дружини.

Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 його вина у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин підтверджується дослідженими судом доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 надав суду показання про те, що в їх родині тривалий час виникають конфлікти та ґрунті неприязних відносин із батьком. 05.01.2020р. після четвертої години його батько повернувся до дому та у них з матір`ю виник словесний конфлікт. Він вирішив це знімати на мобільний телефон, оскільки батько неодноразово бив матір. Його батько вибив телефон та попрямував до антресолі, яка розташована у коридорі, де знаходилися інструменти, які, на його думку, він мав намір застосувати. З метою запобігти батьку вчинити насильницькі дій проти нього із матір`ю, він почав відтягувати батька від шафи, тримаючи рукою за тулуб та плече та знаходячись позаду. Оскільки той чинив супротив та тримався за шафу, він схопив його за нижню щелепу, після чого відчув біль від укус. Для того, щоб батько його відпустив, наніс йому декілька ударів в область голови, після чого вони впали на підлогу. Звернувся до лікарні лише 14.01.2020р. оскільки дізнався, що батько подав на нього заяву до поліції.

Свідок ОСОБА_7 суду надала показання про те, що у день подій її чоловік прийшов до дому разом із коханкою, та вони із сином не пустили їх до квартири. Після того її чоловік повернувся лише о 4 годині, та між ними розв`язався конфлікт, якій на її прохання син знімав на мобільний телефон. Після того, як чоловік вибив телефон із руки сина, він попрямував до шафи, де знаходилися інструменти. Оскільки до цього він неодноразово погрожував та застосовував до неї силу, в тому числі за допомогою інструментів, то вони із сином намагалися не допустити його до шафи. Вона тримала дверцята, а син, знаходячись позаду, намагався відтягнути чоловіка, тримаючи його рукою за плече. У цей момент останній укусив та тримав зубами сина за руку та не відпускав, тому син декілька разів ударив чоловіка у голову, та лише після того чоловік зупинився.

У ОСОБА_6 під час судово-медичного обстеження були встановлені тілесні ушкодження, що у своїй сукупності віднесені до легких та могли утворитися 05.01.2020р., а саме: садно на передній поверхні лівого передпліччя у середній третині у вигляді кола діаметром 4 см шириною 0,3 см переривчастого характеру з довжиною сегментів по 0,4-0,5 см по центру під коричневими корочками, що відшаровуються від периферії, та яке визнано таким, що утворилося в результаті укусу людиною, а також садно подовженої форми (2,1 х 1,0 см) на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, та яке могло утворитися за рахунок ковзання, тертя або удару під кутом тупого предмету.

Суд вважає показання потерпілого та свідка такими, що узгоджуються між собою, та підтверджуються висновками експерта, зокрема, в частині послідовності та механізму нанесення тілесного ушкодження, завданого в результаті укусу. Данні, що зазначені в протоколах слідчих експериментів, проведених за 05.02.2020р. та 11.02.2020р. за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також відповідають вищезазначеному висновку.

Досліджений в судовому засіданні речовий доказ відеозапис з мобільного телефону потерпілого, містить у собі лише початок конфлікту та не містить відеозапису з приводу неправомірних дій обвинуваченого, які є предметом доказування у дійсному кримінальному провадженні. А звукозапис подій непрямо доводить кількісних склад осіб, між якими відбувалися певні дії, конкретизувати які за ним не є можливим.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, підтриманих його захисником, про те, що його дії були викликані необхідністю самооборони від неправомірний дій потерпілого та свідка, оскільки доказів у наявність таких дії з боку потерпілого, яки б відповідали критеріям, визначним у ч.1 ст. 36 КК України, стороною захисту не надано і не було встановлено під час судового розгляду. Данні довідки, виданої черговим лікарем прийомного відділення Київської МКЛ №12 про те, що 05.01.2020р. під час огляду у ОСОБА_3 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки голови та забій грудної клітини, суд не може вважати такими, що свідчать про неправомірний характер дій потерпілого та свідка щодо обвинуваченого. Окрім того, як вбачається з показань потерпілого та свідка, ОСОБА_6 наніс декілька ударів в область голови ОСОБА_3 , але це відбувалося після того, як останній здійснив укус. Показання обвинуваченого в частині чого, що ОСОБА_6 його душив також не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, данні довідки не містять у собі наявності на шиї ОСОБА_3 таких ушкоджень, які б могли свідчити про вчинення його сином таких дій. Тому такі показання обвинуваченого є позицією його захисту, спрямованою на уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи, що обвинувачений визнав наявність конфліктної ситуації між ним та потерпілим, а також не заперечував, що здійснив укус за руку потерпілого, за вище встановлених обставин, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 в умисному заподіянні ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження у вигляді садна на передній поверхні лівого передпліччя у середній третині, яке відбулося в наслідок укусу, є доведеною.

Такі дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Між тим суду не надано належних та допустимих доказів того, що тілесне ушкодження, яке було виявлено у ОСОБА_6 у вигляді синця на задній поверхні ліктьового суглобу було спричинено в результаті неправомірних дій обвинуваченого. Показання потерпілого, свідка та обвинуваченого, надані в судовому засіданні, також не містять у собі даних щодо дій ОСОБА_3 з приводу завдання зазначеного тілесного ушкодження. Також суд враховує, що тілесні ушкодження були виявлені у ОСОБА_6 лише 11.01.2020р., коли він звернувся до лікаря, між тим яке події відбувалися 05.01.2020р. Враховуючи наведене, а також те, що у висновку експерта механізм виникнення зазначеного тілесного ушкодження визначений неоднозначно (ковзання, тертя або удару під кутом тупого предмету), та відсутній висновок в частині того, чи могло воно утворитися в наслідок падіння, яке, як встановлено в суді, мало місце під час подій, суд вважає, що стороною обвинувачення не було доведено, що зазначене тілесне ушкодження також спричинено в результаті умисних протиправний дій обвинуваченого.

Зазначене відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 373 КПК України є підставою для визнання невинуватим ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні в частині умисного спричинення такого тілесного ушкодження як синець на задній поверхні ліктьового суглобу та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що таке правопорушення було вчинено ОСОБА_3 .

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує: тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України (в редакції на момент винесення вироку) віднесено до кримінального проступку, обставини його вчинення, та дані про особу обвинуваченого, який: раніш не судимий, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює без офіційного оформлення охоронцем, не має на утриманні малолітніх та/або непрацездатних осіб, відсутність як пом`якшуючих так і обтяжуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме заперечення своєї вини, вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт, враховуючи також, що обмеження щодо такого покарання, які визначені у ст. ч.1 ст. 56 КК України, судом не встановлені.

Витрати на проведення експерта (висновок №042-277-2020 від 18.02.2020р.) відповідно до вимог ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого, речові докази, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, - залишенню в матеріалах провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні в частині умисного спричинення ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження у вигляді синця на задній поверхні ліктьового суглобу, яке кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що таке правопорушення було вчинено ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити покарання у виді 100 (сто) часів громадських робіт.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що мешкає за місцем реєстрації, АДРЕСА_1 ) на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 378 грн.

Речовий доказ DVD-R диск залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і поданням на нього письмових зауважень, а також на отримання в суді копії вироку, вручити його обвинуваченому - негайно.

Суддя ОСОБА_1