Справа № 206/2969/20
Провадження № 1-в/206/259/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника ДУ "ІВЦ (№133)": ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого: 18.11.2016 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу 850 грн, штраф сплачено 23.04.2018 року; 18.12.2018 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровсьокї області за ч. 1 ст. 190 КК України до 200 годин громадських робіт; засудженого: 17.05.2019 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років обмеження волі з іспитовим строком на 3 роки. Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 року ухвалено виконувати самостійно; згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2019 вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.05.2019 року в частині призначення покарання скасовано та призначено за ч. 2 ст. 185 КК України 1 рік обмеження волі,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:

02.07.2020 року ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотаннямпро умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, мотивоване тим, що він довів своє виправлення.
Представник ДУ "ІВЦ (№133)" в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні покладався на розсуд суду.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи та засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 на даний час відбув 1/2 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи інформації ОСОБА_5 у ДУ "ІВЦ (№133)" відбуває покарання з 08.11.2019 року та характеризується негативно, вимоги відбування покарання та правила внутрішнього трудового розпорядку не виконує, має два діючих стягнення, отримані 09.07.2020 року та 17.07.2020 року, заохочень не має. На теперішній час не працевлаштований.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, так як умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

За час відбування покарання засуджений не заохочувався, водночас за короткий проміжок часу відбування покарання має 2 не погашених та не знятих дисциплінарних стягнення, викладене підтверджується довідкою та іншими матеріалами справи.

Вирішуючи питання про виправлення ОСОБА_5 , суд враховує поведінку засудженого та ставлення до праці за час відбування покарання, а також те, що матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, доходить висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

Керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України ст. 537, 539, ч. 2 ст. 376 Кримінально процесуального кодексу України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів.

Суддя: ОСОБА_1