Справа №635/3814/20
Провадження № 1-в/635/475/2020
У Х В А Л А

26 листопада 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ? ОСОБА_3 ,

захисника засудженого ? адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в суду у селищі Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Якутська Російської Федерації, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 10 квітня 1989 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 140 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України (1960 року) з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 10 січня 1990 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) із застосуванням ст. 43 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі;

- 01 березня 1994 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.141 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 26 жовтня 1999 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 1 ст. 229-6 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі;

- 18 грудня 2002 року Барвенковським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 10 травня 2007 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 26 серпня 2010 року Брянківським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 21 жовтня 2014 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;

- 30 травня 2016 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 24.01.2018 з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання,

засудженого 23 серпня 2018 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,
про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку вимог ст. 82 КК України,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку вимог ст. 82 КК України.

Прокурор Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , як особи, яка не стала на шлях виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 та представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться їх заяви про розгляд даної справи у їх відсутність.

Захисник засудженого ОСОБА_5 ? адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання засудженого про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку вимог ст. 82 КК України

У відповідності до положень частини п`ятої статті 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомлена про поважні причини неявки.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає клопотання ОСОБА_5 таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 23 серпня 2018 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Як вбачається з характеристики на засудженого, останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 23.11.2018. Під час тримання в державної установі «Стробільський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 15.01.2019 відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень не має, з метою стимулюванні правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи два рази. Працевлаштований до промислової зони установи, до праці ставиться посередньо. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику в свою адресу. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Участь в організації та проведенні виховних заходів в установі не приймає. Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія», до реалізації програми ставиться без зацікавлення. Відповідно до ст. ст. 110, 113 КВК України підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною, шляхом листування та телефонних розмов. Стосунки досить слабі, не мають позитивного впливу на процес виправлення засудженого. Питання про можливе застосування ст. 100, 101 КВК України було розглянуто комісією установи 18.12.2019, вирішено відмовити в застосуванні даних статей, як особі, яка не стає на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування ст. 82 КК України було розглянуто 27.05.2020 було вирішено відмовити у застосуванні даної статті, як особі яка не стала на шлях виправлення. Питання щодо можливого застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України може бути розглянуто за відбуттям 2/3 призначеного строку покарання, а саме не раніше 22.11.2020. На профілактичних обліках не перебуває.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, засуджений ОСОБА_5 на час відбування покарання має два заохочення на підставі рішення дисциплінарної комісії установи за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених КВК України та ПВР установи, дотримання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки. Заохочення датовані 2020 роком.

Згідно з довідкою про працевлаштування засудженого ОСОБА_5 , останній в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» працевлаштований з лютого 2019 року по червень 2020 року на виробництві установи.

У відповідності до довідки бухгалтера установи ОСОБА_6 , на виконання в бухгалтерії установи виконавчі листи відносно засудженого ОСОБА_5 не надходили.

З огляду на все приведене вище, ОСОБА_5 засуджений за злочин, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів. Станом на 26.11.2020 засуджений відбув понад 2/3 строку покарання.

Відповідно до пункту 3 частин четвертої статті 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 лютого 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким того, що засуджений став на шлях виправлення (частин третя статті 82 КК України).

У відповідності до частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи засудженого, що останній став на шлях виправлення і до нього може бути застосовано заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, адже оцінюючи дані про особу ОСОБА_5 , який раніше був неодноразово засуджений, в тому числі, звільнявся умовно-достроково, проте на шлях виправлення не став та вчиняв злочини знову, беручи до уваги його посередню характеристику в установі виконання покарань, з огляду на наявність лише двох заохочень отриманих у 2020 році, а відтак суд не вбачає підстав для застосування до засудженого заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та розцінює даний захід як передчасний. Разом з тим, фактичне відбуття засудженим 2/3 призначеного покарання не може свідчити про наявність підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до засудженого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 61, 72, 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 58 КВК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку вимог ст. 82 КК України відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області, а ОСОБА_5 в той же строк, з моменту вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27 листопада 2020 року

Суддя ОСОБА_1