Номер провадження: 11-кп/813/1634/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, -

встановив:

оскарженою ухвалою районного суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07.08.2020 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки м. Ізмаїл, Одеської області, громадянка України, з неповною вищою освітою, одруженої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,-
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України.

З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України. Під час підготовчого судового засідання з розгляду даного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 строком до 07.08.2020 року. Захисник та обвинувачена заперечували проти продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор просив продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченої ОСОБА_9 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07.08.2020 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_9 , відсутність у обвинуваченої постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, у зв`язку з чим районний суд прийшов висновку, що ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу продовжують існувати, а тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченої.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт. В обґрунтування апеляційної скарги, захисник вказує, на необґрунтованість та незаконність ухвали, а також те, що ОСОБА_9 має неповнолітню дитину, ризики передбачені ст.177 КПК України відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирішуючи питання прийняття апеляційної скарги на судове рішення, постановлене в підготовчому судовому засіданні про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого, апеляційний суд враховує рішення Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Отже, зазначеним рішенням Конституційний Суд України визнав, що необхідність продовження строку тримання під вартою повинна бути предметом дослідження не тільки суду, який розглядає справу по суті, а перевірити таке рішення суду першої інстанції може й апеляційна інстанція. При цьому цим рішенням не вирішено питання щодо можливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні.
Апеляційний суд, з метою усунення диспропорції права сторони захисту на апеляційне оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження та ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої в підготовчому судовому засіданні, та надання стороні захисту права доступу до правосуддя, реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу захисника по суті.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України.

За змістом ч.3 ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, в порядку ст.331 КПК України, районний суд виконав вимоги ст.ст.177, 178, 183, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно обвинуваченої ОСОБА_9 .

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали районного суду встановлено, що суд в цілому дотримався вказаних вимог закону при розгляді питання, в порядку 331 КПК України про доцільність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_9 .
Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання яке загрожує обвинуваченій, в разі визнання її винною в інкримінованих злочинах, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а також особу обвинуваченої.
З викладеного вбачається, що районний суд, приймаючи рішення про доцільність подальшого продовження щодо ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність його продовження, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеними прокурором.

Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали.
Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленого на даній стадії судового розгляду обвинувачення ОСОБА_9 , а також існування ризиків, а саме: обвинувачена, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, виправдовують продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу, та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

При розгляді апеляційної скарги захисника, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд обґрунтовано врахував, обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання її винуватою та той факт, що з урахуванням даних про особу обвинуваченої, існуючі ризики не зменшилися.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність подальшого продовження до обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 315 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обвинувачення у скоєні останньою кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, необхідністю продовження судового розгляду та запобігання ризикам можливого переховування обвинуваченої від суду або продовження нею злочинної діяльності, у районного суду існували підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої, а тому суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду захисник вказав, що на 28.07.2020 року призначено судовий розгляд даного кримінального провадження, який через нетривалий проміжок часу буде завершений.

При цьому, доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів судового розгляду, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які є підставою для зміни прийнятого районним судом рішення.

Так, відповідно до положень ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості визначається від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
В той же час, районний суд при постановленні ухвали про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 за відсутності випадків, передбачених ч.4 ст.182 КПК України, взагалі не визначив розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала районного суду не відповідає вимогам закону та підлягає зміні з доповненням її резолютивної частини вказівкою про застосування до обвинуваченої застави, як альтернативного запобіжного заходу.

При визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.1 ч.5 ст.182 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки обвинуваченої, яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в межах вимог п.2 ч.5 ст.182 КПК України, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку апеляційного суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для обвинуваченої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково

Змінити ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року, щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000482 від 22.02.2018 року.

Доповнити резолютивну частину ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року вказівкою про визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 40 (сорока) розміру прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 84080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; код ЄДРПОУ отримувача 42268321; код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 21.07.2020 року; Заставна сума за ОСОБА_9 (номер провадження апеляційної інстанції 11-кп/813/1634/20, головуючий суддя: ОСОБА_2 ).

Обвинувачена ОСОБА_9 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати обвинувачену після звільнення з-під варти прибувати за кожною вимогою до суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_9 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за кожною вимогою до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, контактних номерів мобільного телефону; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченій наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

В іншій частині ухвалу районного суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4