ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 192/1078/17 (пр. № 1-кп/201/614/2020), відомості про яке 23 червня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петриківка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 25 грудня 2000 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 140 КК України (в редакції закону від 1960 року) до покарання у виді одного року позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 45 КК України (в редакції закону від 1960 року) від відбування покарання з іспитовим строком один рік; 13 грудня 2001 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування покарання з іспитовим строком один рік шість місяців; 29 березня 2003 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі; 22 жовтня 2003 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років семи місяців 22 днів позбавлення волі; 17 жовтня 2006 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі; 02 лютого 2012 року вироком Васелівського районного суду Запорізької області за ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі; 31 серпня 2016 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком два роки; 19 травня 2017 року вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 125 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді двох років шести місяців обмеження волі, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, 08 червня 2017 року приблизно о 22.00 годині, знаходячись за місцем проживання раніше йому знайомого ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з останнім, у обвинуваченого ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні коридору домоволодіння АДРЕСА_2 , побачив біля стіни металеву косу яку схопив обома руками. Після чого, доводячи свій злочинний умисел до кінця, обвинувачений ОСОБА_4 , утримуючи при собі зазначену металеву косу, наблизився до потерпілого ОСОБА_6 та умисно наніс останньому удар в область грудної клітини ліворуч, тупим кінцем металевої ручки коси, чим спричинив ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичного експерта № 68Е від 21.07.2017 року, тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини. Перелому 7,8,9 ребер ліворуч по задньо-пахвовій лінії, пневмоторакс, які за своїм характером відносяться до тяжкого ступеню тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Після умисного спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті, пояснивши, що він дійсно 08 червня 2017 року близько 22.00 години, перебуваючи разом із своїм знайомим ОСОБА_6 за адресою місця проживання останнього по АДРЕСА_2 , в ході конфлікту з потерпілим, схопив руками розташовану біля стіни металеву косу та умисно наніс йому удар в область грудної клітини ліворуч, після чого, пішов додому.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Таким чином, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у спричинені умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а саме у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного злочину та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини, на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючої покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставини, передбаченої ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів.

З врахуванням викладеного, а також позиції потерпілого, який повідомив про відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак зі звільненням від його відбування з випробуванням в порядку, передбаченому ст. 75 КК України і покладеннях на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, його конкретним обставинам і наслідкам, зокрема, конкретним діям обвинуваченого, характеру знаряддя злочину і нанесення тілесних ушкоджень потерпілого тупою частиною металевої ручки коси, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, а також обставинам, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , а отже, сукупність цих даних свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, пов`язаного з його реальним відбуванням, при цьому, саме призначення такого покарання у виді позбавлення волі з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме принципам справедливості, достатності і розумності.

Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відбув покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2017 року, суд не вбачає підстав для застосування положень ст. 71 КК України.

Долю речових доказів, суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ господарську косу з металевою ручкою залишити за належністю власникові ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1