Номер провадження:1-кс/521/4002/20
У Х В А Л А
25 серпня 2020 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000024 від 03.01.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України, слідчий суддя

В С Т А Н О В И В :
Прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .
Підставою для накладення арешту на квартиру прокурор вказав наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно: є засобом вчинення злочину; буде використане як доказ фактів, що встановлюються під час кримінального провадження; неможливість встановлення вказаних фактів у разі втрати майна. Метою накладення арешту на майно прокурором зазначено збереження речових доказів.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.
Заслухавши доводи прокурора дослідивши надані документи, приходжу до наступного висновку.
Кримінальне провадження №0000024 зареєстровано в ЄРДР 03.01.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.3 ст.365-2 КК України.
Досудови розслідуванням встановлено, що 03.01.2019 року до чергвоої частини Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_5 про вчинення шахрайських дій, які виразились у незаконному позбавленні ОСОБА_6 права на спадщину за законом, шляхом обману та зловживання довірою, який у свою чергу звернувся до чергової частини Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області 17.05.2019 року, про вжиття заходів до приватного нотаріуса ОСОБА_7 .
В рамках кримінального провадження встановлено, що 03.11.2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_7 , відповідно до якого після смерті заповідача набувачу ОСОБА_9 переходить право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Того ж дня, між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено ще один спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7 відповідно до якого після смерті заповідача набувачу ОСОБА_4 переходить право власності на квартиру.
Як пояснив в судовому засіданні прокурор, власник квартири ОСОБА_4 , в ході досудового розслідування допитані не були. Обставини вибуття квартири з володіння вказаних осіб органом досудового розслідування не встановлювалися, не дивлячись на те, що від дати реєстрації повідомлення про злочин 03.01.2019 року та 17.05.2019 року минуло більше року.
Повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні не оголошувалося жодній особі, а ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 не визнавалися особами, на майно яких може бути накладено арешт.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Метою арешту майна є збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Не дивлячись на те, що вилучені автомобілі були визнані слідчим речовими доказами, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення не було доведено необхідність арешту транспортних засобів, а також наявність ризиків передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України, що тягне за собою відмову у задоволенні клопотання.
На підставі вищевикладеного слідчим суддею не встановлено, а прокурором не довідено підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 170, 171, 172 КПК України слідчий суддя
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 про арешт квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не викликалась в судове засідання з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1