Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України
20 жовтня 2020 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002333 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, звільненого з місць позбавлення волі 01 листопада 2017 року на підставі ЗУ Про амністію у 2016 році, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_5 29 червня 2018 року близько 00 год. 50 хв, знаходячись на території автовокзалу № 1, що на вул. Конякіна 39 в м. Луцьк Волинської області, маючи умисел на викрадення чужого майна, відкрито викрав із лівої кишені піджака ОСОБА_8 мобільний телефон марки ZTE Blade A910 iмей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 вартістю 2500 грн.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на два роки обмеження волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків: не відлучатися з населеного пункту в якому проживає, повідомляти суд про зміну місця проживання та здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.

У поданих на вирок суду апеляційних скаргах:

Прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність застосування щодо ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України, оскільки, таке покарання, на його думку, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та 01.11.2017 року звільнився з місць позбавлення волі на підставі ЗУ Про амністію у 2016 році за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у звязку з чим просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненому злочині та правильності кваліфікації його дій, доводить, що судом, на його думку, призначено надто суворе покарання без врахування ряду помякшуючих покарання обставин, в тому числі, і позиції потерпілого, якому повністю відшкодована заподіяна шкода, у звязку з чим просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України більш мяке покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які просять пом`якшити призначене покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 відхиленню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає правовій кваліфікації скоєного та фактичним обставинам справи, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і не заперечуються ніким з учасників судового розгляду.

Поряд з цим, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та розяснень, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (класифікації, обставин і способу його вчинення, характеру і тяжкості наслідків), даних про особу винного (вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо), та обставин, що помякшують і обтяжують покарання, і призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину внаслідок його м`якості та не є необхідним і достатнім для запобігання вчиненню особою інших злочинів, про що правомірно йдеться у поданій прокурором апеляційній скарзі.
За вимогами ч. 2 ст. 409 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 8 постанови Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 року № 7 із послідуючими змінами, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При цьому, у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і впливають на пом`якшення покарання.

З вироку слідує, що вирішуючи питання про обрання ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд першої інстанції врахував його щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди і відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Однак, при цьому залишено поза увагою тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, і за аналогічний злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України ( а.с. 36-37), 01.11.2017 року звільнився з місць позбавлення волі, і через короткий проміжок часу знову вчинив грабіж, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді кримінального провадження.

За таких обставин вирок суду першої інстанції про застосування ст. 69 КК України не можна визнати законним і обґрунтованим, оскільки таке покарання суперечить загальним засадам його призначення.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує фактичну тяжкість вчиненого умисно злочину та його підвищену суспільну небезпеку, особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, його молодий вік, обставини, що помякшують покарання щире розкаяння у вчиненому та добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому, який покладається на розсуд суду щодо міри покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, що в своїй сукупності, на думку колегії суддів, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а дає підстави для призначення ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання скасувати.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити покарання - чотири роки позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 20 жовтня 2020 року, взявши під варту із залу суду.

В решті вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 20.10.2020 року