Номер провадження: 11-кп/813/1706/20
Номер справи місцевого суду: 520/2379/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2020 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, під час судового розгляду продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.08.2020 року,-
установив

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 11.08.2020 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000041 від 05.01.2017 року, №0002268 від 15.06.2017 року та №0003866 від 14.09.2017 року в редакції обвинувального акту від 18.11.2019 року.

Рішення суду мотивоване тим, що існують ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме того, що перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_8 з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити новий злочин, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
На дану ухвалу захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій, просить оскаржену ухвалу скасувати, з підстав її незаконності та необґрунтованості.

В мотивування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що:

- продовжуючи строки тримання під вартою відносно ОСОБА_8 судом з невідомих підстав та без жодного клопотання скасував запобіжний захід у вигляді застави, яку було обрано ухвалою слідчого судді 07.08.2018 року;

- суд 1-ої інстанції не прийняв до уваги, що у обвинуваченого існують міцні соціальні зв`язки, зокрема наявність родини, постійного місця проживання, малолітньої дитини 2016 року народження;
- суд не врахував того, що з обвинувачення відносно ОСОБА_8 виключено ч.3 ст.186 КК України, що на думку захисника є підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу;
- ризики, на які посилався прокурор та які зазначені в оскаржуваній ухвали відсутні;
- суд не надав належної уваги стану здоров`я обвинуваченого, якому наразі необхідне проведення комплексної перевірки для підтвердження діагнозу «Вірусний гепатит С».
Посилаючись на вищевикладене, захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 року (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2020 року, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.
Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.
Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.
Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.
Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Частиною 2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Колегією суддів встановлено, що заявлені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, не зменшились.
Не погоджуючись із доводами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів наголошує на таких обставинах.
У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд мотивував необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого не лише обґрунтованістю обвинувачення, а й наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на даний час, ризики що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити дії вказані в ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, що свідчить про можливість ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.
Також суд обґрунтовано вважав, що існують ризики, та обставини у відповідності до ст.178 КПК України, як тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі визнання його винним, вік та стан його здоров`я, які не перешкоджають знаходження обвинуваченого під вартою. З метою забезпечення судового розгляду кримінального провадження, виконання покладених на ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та запобігання наявних ризиків, а саме запобігання вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, приймаючи до уваги, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що продовження відносно нього будь-якої іншої міри запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо відсутності ризиків, заявлених прокурором, з огляду на наступне.
Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду зазначив, що ОСОБА_8 , будучи в статусі обвинуваченого, вчинив ще одне кримінальне правопорушення проти власності, а у даному кримінальному провадженні порушив запобіжний захід у вигляді застави, у зв`язку із чим був оголошений у розшук.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 , будучи особою раніше судимою, належних висновків не зробив та через невеликий проміжок часу вчинив новий злочин.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України та на які посилається суд в оскаржуваному рішенні, продовжують існувати, а посилання захисника обвинуваченого на існування певних соціальних зв`язків обвинуваченого, не дає підстави вважати, що їх наявність буде мати достатню стимулюючу дію для запобігання існуючим ризикам.
Апеляційний суд відхиляє доводи захисника про відсутності ризику впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки на теперішній час здійснюється судовий розгляд вказаного кримінального провадження, та як показав прокурор, ще не допитані певні свідки, а тому існують вищевказані ризики, передбачені ст.177 КПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного скасування застави, як альтернативного запобіжного заходу, яку було визначено ухвалою слідчого судді 07.08.2018 року, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

З виділених матеріалів, наданих апеляційному суду вбачається, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.10.2018 року (а.п.52) було об`єднано кримінальні провадження: №0000041 від 05.01.2017, №0002268 від 15.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.186 КК України, за обліком суду справа №520/2379/17, №0003866 від 14.09.2017 року, за обвинуваченням того ж ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обліком суду справа №520/10488/18, та присвоєно об`єднаному провадженню єдиний номер №520/2379/17.

Крім того, зазначеною ухвалою місцевого суду було продовжено строки тримання під вартою ОСОБА_8 до двох місяців, тобто до 30.11.2018 року, без права внесення застави. Запобіжний захід у вигляді застави щодо ОСОБА_8 скасовано.
При цьому, як вбачається із мотивувальної частини вказаного рішення, обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово порушував умови альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, про що також вказував прокурор в судовому засіданні апеляційного суду.
Таким чином, посилання захисника на незаконність скасування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави є непереконливими, так як оскаржуваним рішенням запобіжний захід у вигляді застави не скасовувався, а ухвала місцевого суду від 01.10.2018 року відносно ОСОБА_8 у даний час не є предметом оскарження.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 та скасування ухвали місцевого суду.
Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає, що районний суд об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду є обґрунтованою та відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.06.2020 року, якою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України, під час судового розгляду продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11.08.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4