ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/677/21 Справа № 193/1362/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою було задоволено.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу залишено без задоволення.
Продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 днів, а саме до 18 лютого 2021 року включно.

Рішення суду обґрунтовано тим, що вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, колегія суддів врахувала ризики, які оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винним, що являються об`єктивними даними можливого переховування обвинуваченого від суду, вплив на свідків та потерпілих.
Доводи захисника, що обвинувачений має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітній син та він допомагає похилій матері враховуються колегією суддів, а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який може бути призначено реальне позбавлення волі до 15 років, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку. Колегія суддів вважала наявними ризики можливості переховування обвинуваченого від суду, оскільки у разі ухвалення обвинувального вироку суду, обвинуваченого може бути засуджено до реальної міри покарання.

Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодились з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року.
Постановити нову ухвалу, якою в порядку ст. 194 ч. 4 КПК України застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 18 лютого 2021 року включно із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши без дозволу суду залишати місце його проживання: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вказана ухвала Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року є незаконною, необгрунтованою, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, в тому числі, з порушенням прав сторони захисту, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та такою, що підлягає скасуванню з постановлениям ухвали про відмову в задоволенні клопотання.
В порушення вимог ст. ст. 178 ч.1 п.1, 194 ч. 1 п. 1 КПК України судом першої інстанції не було надано оцінки доказам, які вже були досліджені судом, не враховано вагомість доказів, та не перевірено, чи доводять вони обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення.
Вказують на те, що під час обговорення в судовому засіданні 22 грудня 2020 року питання про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , прокурор не надавав суду інші докази, які б спростовували вищенаведені доводи сторони захисту, та навіть не зазначав про їх наявність, також під час розгляд такого ризику- як вплив на свідків - захисниками зазначався той факт, що за весь період судового розгляду, а це вже більше року було допитано тільки одного свідка, і це стало підставою для зміни порядку розгляду кримінальної справи.
Акцентують увагу на тому, що стороною обвинувачення не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення саме тяжкого кримінального правопорушення, тобто, щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою не буде переслідувати легітимну мету та буде порушувати його основоположне право на свободу та особисту недоторканість.
Не відповідають фактичним обставинам висновки суду про наявність на теперішній час обставин, які свідчать на користь існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які зазначені в ухвалі суду.
Вважають, що досліджені судом докази вже на теперішній час свідчать про відсутність таких обставин, які б свідчили про наявність так званого «кваліфікованого» складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
На думку апелянта, судом не враховано, що підсудний в залі суду заявив, що проведений під вартою час змінив його відношення до слідства, він має намір надавати пояснення та обгрунтування своєї невинуватості саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику на поточний момент, відсутні.
Матеріали кримінального провадження, досліджені судом, свідчать про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання у м. Кривому Розі, яке наближено до місця судового розгляду. ОСОБА_8 проживає з родиною, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також обвинувачений допомагає матері похилого віку.
ОСОБА_8 до обрання йому запобіжного заходу працював, як найманим працівником так і здійснював підприємницьку діяльність, за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій. Все це свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці постійного проживання. Зазначені обставини в сукупності об`єктивно свідчать про те, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_8 не буде вчиняти спроб втечі.
На час постановления судом першої інстанції оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 перебував під вартою вже 1 рік і 4 місці, із них 1 рік під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції , що безумовно свідчить про зменшення ризику втечі зі збігом такого значного часу, проведеного ним під вартою.
Стверджують, що матеріали провадження не містять підтвердження того, що ОСОБА_8 чинив спроби незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Не було надано суду доказів вчинення таких дій і прокурором.
На думку сторони захисту, існування на теперішній час ризику вчинення ОСОБА_8 перешкод кримінальному провадженню іншим чином не підтверджений жодними доказами, та, якщо він і існував на початковому етапі, на теперішній час він настільки зменшився, що фактично перестав існувати.
Згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, в даному кримінальному провадженні заявлено 4 свідка, які наразі невідомо де, весь період розгляду справи не з`являються, один зі свідків - за кордоном, допитано тільки одного свідка, допит інших свідків не може наразі забезпечити ані прокуратура, ані суд.
Вважають, що таке тривале застосування до ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу свідчить про порушення загальної засади кримінального провадження - розумності строків тримання їх підзахисного під вартою.
Прохають суд звернути увагу на те, що на теперішній час родина ОСОБА_8 - дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_8 проживають разом з матір`ю дружини- ОСОБА_10 у квартирі, що належить їй на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 листопада 2020 року, і за даною адресою вважають за необхідне визначити цілодобовий арешт ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши представлені матеріали та обговоривши апеляцію, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
14 січня 2021 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою.
Тож, як витікає з приписів ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
В апеляційній скарзі захисники не просили розглядати апеляційну скаргу з їх участю та участю обвинуваченого, а 28 січня 2021 року до Дніпровського апеляційного суду надійшли заяви від захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про розгляд справи без їх участі.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Таким чином, з урахуванням того, що учасники апеляційного провадження не заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути розглянута за відсутності сторін кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 107 ч. 4 КПК України, без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлена на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого підлягає розгляду.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як видно з матеріалів справи, в провадженні Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №0000197 від 29 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався на стадіях досудового розслідування та судового розгляду.
22 грудня 2021 року судом першої інстанції в судовому засіданні було розглянуто питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив факт того, що обставини, які стали підставою для взяття ОСОБА_8 під варту, на даний час не змінилися, ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу і під час вирішення питання про продовження його дії, а саме переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, не зменшились.
При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , яке є особливо тяжким злочином та за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років. Разом з цим, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
Таким чином, висновки суду, що встановлені при обранні запобіжного заходу обставини та ризики не зменшились, і запобігання їх настанню можливо виключно шляхом продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, з урахуванням також неможливості винесення вироку у справі до спливу терміну тримання під вартою, як і неможливості призначення судового засідання до його закінчення, підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами та зроблені з належним дотриманням вимог процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги захисника про незаконність та необгрунтованість ухвали суду апеляційний суд вважає безпідставними.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи захисників про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
Посилання захисників на ті обставини, що судом першої інстанції не було наведено доказів, які вказують на недоцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції розцінює як безпідставні, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами провадження, а тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , й покарання за які може бути призначено у виді реального позбавлення волі, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені слідчим суддею ризики.
Доводи ж апелянтів про те, що обвинувачений має постійне місце проживання, неповнолітню дитину на утриманні, міцні соціальні зв`язки, колегія суддів вважає такими, що в цілому не зменшують встановлені судом ризики, у зв`язку з чим відсутні й підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази, а тому вказані ризики дійсно продовжують існувати і судом з урахуванням цього цілком обґрунтовано обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України, а доводи апелянтів, які це заперечують, являються необґрунтованими.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисників залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 331, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4