КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миронівка Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення,

за участю прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 29 квітня 2016 року за ч. 3 ст. 185, 71, 72 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Таке рішення вмотивоване з урахуванням тяжкості та характеру вчиненого ОСОБА_6 злочину, його ставлення до вчиненого, дані про особу засудженого, його нестабільну поведінку, яка постійно змінювалася, та останній характеризувався то з негативного, то з позитивного боку, і на даний час він лише стає на шлях виправлення та пройшло ще недостатньо часу для його виправлення, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2020 року та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
В доводах апеляційної скарги засуджений зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною.
Вказує, що став на шлях виправлення, що довів своєю сумлінною поведінкою.
Апелянт зазначає, що не має жодного дисциплінарного стягнення, а останні погашені стягнення були ще у 2017 році, тобто з того часу пройшло понад 6 місяців, відтак, на його думку, він є особою, яка не має стягнень.
Також апелянт зазначає, що довів своє виправлення старанною працею на промисловій зоні Бориспільської виправної колонії № 119 та у січні 2020 року отримав своє шосте заохочення.
Звертає увагу на те, що комісія Бориспільської виправної колонії № 119 вважала його гідним умовно-дострокового звільнення та рекомендувала суду надати йому цю пільгу у січні 2020 року.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягаєз наступних підстав.

Відповідно до матеріалів провадження за клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання судом встановлено, що вироком Миронівського районного суду Київської області від 29 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185, ст.ст. 71, 72 КК України до чотирьох років шести місяців позбавлення волі. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України Закону України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» йому зараховано період з 26 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання 26 квітня 2016 року, закінчення строку відбування покарання 22 вересня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів провадження, 01 листопада 2019 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Вказане клопотання засуджений ОСОБА_6 мотивував тим, що за час відбування покарання він має п`ять заохочень, працевлаштований на промисловій зоні виробництва «Бориспільської виправної колонії (№119)» на дільниці деревообробки № 3, в колонії здобув професію електрозварювальника, гідно відноситься до покладених на нього завдань та має зразкову поведінку. Також засуджений зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому злочині.
Відмовляючи у задоволенні цього клопотання, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що відсутні усі правові ознаки, які б переконливо свідчили, що засуджений ОСОБА_6 за весь час відбування покарання своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Приписами ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Відповідно до характеристики ОСОБА_6 , наданої ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» від 02 січня 2019 року, він характеризується посередньо. З початку відбування покарання зарекомендував себе негативно, за порушення вимог режиму відбування покарання отримав два стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав. Неодноразово відвідував лікувальний заклад, що при ДУ «Бучанська виправна колонія (№85) та ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20). 17 травня 2018 року повернувся до ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» та за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. З початку 2018 року працевлаштувався на виробничу зону установи. Має п`ять заохочень, стягнень не має. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Вину у скоєному злочині визнав. Довів своє виправлення та заслуговує умовно-дострокове звільнення від покарання.
В той же час на виконання вказівки керівника Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_8 від 05 лютого 2020 року № 34-479 вих-20, начальником ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)» скасовано рішення комісії від 02 січня 2020 року відносно засудженого ОСОБА_6 , щодо можливості застосування до останнього умовно-дострокового звільнення.
Колегія суддів вважає, що Бориспільським міськрайонним судом Київської області під час розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання вірно розцінено нестабільність його поведінки, яка постійно змінюється, що свідчить про відсутність чесного, сумлінного ставлення до праці та дотримання вимог режиму, як відсутність усіх правових ознак, які б переконливо свідчили, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення та його поведінка під час відбування покарання є сумлінною.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання осіб, до яких можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України, є правом, а не обов`язком суду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_6 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 29 квітня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4