ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2589/20 Справа № 212/1817/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000003 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 12 вересня 2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що враховуючи характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченими злочинів, що в сукупності вказує про суспільну небезпеку як самих діянь, так і осіб, які обвинувачуються у їх вчиненні, а також те, що ці злочини віднесено згідно статті 12 КК України до тяжких злочинів, зокрема ч. 2 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які їм інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено.
Крім того, суд першої інстанції враховує дані про особу обвинувачених, а саме обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, має зареєстроване місце проживання, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, обвинувачений ОСОБА_8 одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_11 , раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, офіційно не працевлаштований, інвалідності не має, не має зареєстрованого місця проживання у м. Кривому Розі, а також зважає на суспільну небезпечність діяння, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Разом з тим, на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинувачених у кримінальному провадженні не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, зокрема не допитані усі потерпілі, свідки, обвинувачені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що доводи прокурора, зазначені у клопотанні щодо наявності ризиків не вмотивовані та документально не підтвердженні, що не враховано судом при постановленні ухвали.
Крім того, захисник зазначає, що даний запобіжний захід є занадто суворим до обвинуваченого, оскільки обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 є судимою особою, однак, жодного разу не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, жодного разу не впливав ні на свідків, ні на потерпілих, зокрема, відсутні кримінальні провадження за ст. 386 КК України, має тісні соціальні зв`язки, а саме проживав до затримання з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з електронним браслетом.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що доводи прокурора, зазначені у клопотанні щодо наявності ризиків не вмотивовані та документально не підтвердженні, що не враховано судом при постановленні ухвали.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або на особисте зобов`язання.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 підтримали апеляційні скарги і з підстав, зазначених у них просили їх задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 посилався на їх безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 15.07.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід відповідає не лише особам обвинувачених, а й характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинувачених від суду, ризик чого є реальним та дійсним. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченим під вартою, судом правильно встановлено, що воно є доцільним, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні, зважаючи на те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за їх вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, без поважних причин не з`являтись, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також будуть продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, зважаючи на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 раніше судимі за вчинення умисних злочинів проти власності.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 та обвинувачених про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не вмотивовані та документально не підтверджені, є необґрунтованими, оскільки зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування їх на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який є тяжким злочином, та за який передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що суд при продовженні тримання його під вартою, не врахував, що ОСОБА_7 має тісні соціальні зв`язки, а саме проживав до затримання з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, можливу міру покарання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, позитивні характеристики обвинуваченого не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та обвинувачених залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4