УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.09.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001218 від 23.09.2020 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, Кодимського району, м.Кодима, українця, громадянина України, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з вищою освітою, який працює ревізором ТОВ «АКС-Одеса», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_5 , у зв`язку зі складним матеріальним становищем, а також необхідністю погашення позик в кредитних установах, виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошових коштів з аптеки, яка належить ТОВ «АКС-Одеса» за адресою м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 33.

З метою реалізації вказаного злочину ОСОБА_5 прибувши до аптеки на автомобілі марки «Chevrolet Aveo» чорного кольору, д/н НОМЕР_1 о 03 годині 18 хвилин 23.09.2020 підійшов до вхідних дверей і подзвонив у дзвінок, звідки вийшла раніше невідома йому фармацевт ОСОБА_8 . Пред`явивши останній посвідчення, ревізора ТОВ «АКС-Одеса», ОСОБА_5 повідомив, що прибув з метою перевірки та інкасації грошових коштів. ОСОБА_8 безперешкодно надала доступ до приміщення після чого підвела його до сейфу, відчинивши який, надала грошові кошти в сумі 69 тисяч 500 гривень та пройшла з ОСОБА_5 до службового приміщення аптеки.

Продовжуючи реалізацію злочинного умислу, направленого на заволодіння грошових коштів, ОСОБА_5 о 03:30 , знаходячись поруч з ОСОБА_8 за допомогою заздалегідь заготовленого ножа чорного кольору, який тримав у правій руці, умисно наніс множинні удари, спричинивши колото-різані рани тулубу спини та інших частин тіла від яких ОСОБА_8 померла на місці події, в результаті гострої крововтрати.

Переконавшись, що остання не подає ознак життя та що його дії можуть бути викриті, ОСОБА_5 з наявними грошовими коштами у сумі 69 тисяч 500 гривень зник з місця вчинення злочину.

За даним фактом 23.09.2020 слідчим відділенням Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області зареєстровано кримінальне правопорушення №0001218 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Слідчий звертається з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що підозрюваний ОСОБА_5 відповідно до ст.12 КК України вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбаченого покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 10 до 15 років та відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

- пункт 1 ч. 1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 не зареєстрований на території м. Одеси, залишив місце злочину не надав необхідну первинну медичну допомогу потерпілому тим самим зникнувши з місця злочину намагався втекти та уникнути від відповідальності, усвідомлює, що санкція п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне ув`язнення, у зв`язку з чим може переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- пункт 2 ч. 1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. На теперішній час встановлюються місцезнаходження речей, в які були одягнені потерпілий та підозрюваний та знаряддя злочину (розкладного ножа).

- пункт 3 ч.1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілого та свідків, який працює за вказаною адресою та участь якого необхідно при проведенні ряду слідчих дій, а також підозра у вчиненні вказаного кримінального правопорушення свідчать про антисоціальну спрямованість поведінки підозрюваного і його агресивну налаштованість (під час первинного огляду трупу потерпілої ОСОБА_8 виявлено 31 ножове поранення). На даний час не допитані в якості свідків всі очевидці злочину яким відомо про обставини правопорушення тому є всі підстави вважати, що знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_5 може тиснути на них, шляхом залякування та примусити давати неправдиві свідчення. На даний час є необхідність у проведенні ряду експертиз тому виникла необхідність у залучення експертів у даному кримінальному провадженні, а підозрюваний може незаконно вплинути на їх рішення з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Також, на даний час не вилучено записи з камер відеоспостереження на яких відображено вчинення злочину, які мають істотне значення для досудового розслідування. Станом на 24.09.2020 року підозрюваний ОСОБА_5 залишається офіційно працевлаштованим в ТОВ «АКС-Одеса» на посаді ревізора.

- пункт 5 ч.1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки з його слів перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Прокурор в судовому засіданні заявлене клопотання підтримав.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти клопотання слідчого, зазначивши, що підозра не обґрунтована.

Підозрюваний в судовому засіданні не заперечував проти клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Так, 23 вересня 2020 року ОСОБА_5 було затримано та в цей же день, 24.09.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисних мотивів.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, а саме рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п.61-817, згідно якого існування обґрунтованої підозри щодо вчинення тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою, а також рішення ЄСПЛ у справі «Бєлєвіцький проти Росії», п.101-815, згідно якого серйозність обвинувачення є належним аспектом при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження зайняття злочинною діяльністю.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Приймаючи до уваги, обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, обставини та особливу жорстокість кримінального правопорушення в якому підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до переконання про доведеність в судовому засіданні ризиків передбачених п.1,п. 2, п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що інкримінований підозрюваному злочин спричинив смерть людини, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0001218 від 23.09.2020 року відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали обчислюється з моменту фактичного затримання, а саме з 23.09.2020 року та припиняє свою дію 21.11.2020 року.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1